VIDĚLI JSTE...
Hledala jsem Kar'a'karna.
„Přijde ze západu, zpoza Páteře světa.
Naší krve, ale vychován cizí.“
Je mojí povinností dovést Randa al’Thora do mý domoviny,
aby mohl můj lid zachránit i zničit.
Tuatha’ani by nikomu neublížili.
Většina ani neutíkala.
Tuatha'ané následují Cestu listu.
Zříkáme se násilí.
V posledním věku náš lid údajně znal píseň,
která do světa vnesla harmonii.
Protože vím, že chránit Randa a vést ho
je to jediné, na čem záleží.
Celou dobu tancuješ, jak píská.
Nedokážeš ho ovládat.
Udělala jsem, co bylo třeba, abych Draka chránila.
Už mi neříkej, co mám dělat.
Říkala jsem ti, že ji zabiju.
Pokud chceš mou pomoc, tak ne.
Mohla bych uniknout temným přísahám.
Existuje sa’angreal. Pro ženy. Sakarnen.
Co se stane, jestli ho za Kar’a’karna prohlásí?
Ten titul sis ještě nevysloužil.
Ještě jsi neprošel zkouškou v Rhuideanu.
Na co jsi myslel? Při té poslední sekvenci.
Na nic.
Nemyslet na nic chce hodně cviku.
Jo. Otec mi to vysvětlil, když jsem se učil střílet z luku.
Prej ať si představím oheň a všechno do něj přiložím.
Strach, nenávist, vztek. Dokud nebudu mít v hlavě prázdno.
Krom toho plamene a prázdnoty.
Tvůj otec byl mistr šermíř?
Je toho hodně, co o něm nevím.
Vím, že býval voják, ještě než jsem se narodil,
ale náš život byly jen ovce a hory.
Řešili jsme jen déšť a trávu.
V létě jsme šli do hor, v zimě do údolí.
V lesích jsme znali každou stezku, louku i potok.
Tohle místo můžeš poznat taky.
Když ovce při porodu jehněte zemře,
řízneme novou matku
a pomažeme to jehně krví, aby ho přijala za svý.
Vypadám jako oni.
Vím, že mi v žilách koluje jejich krev.
Ale nejsem jeden z nich.
Nikdy nebudu.
Ale chtěl bys?
Je toho tolik, čím být nemůžu.
Bylo by fajn najít něco, čím jo.
No...
Rozhodně z tebe nebude mistr šermíř, když budeš pořád odpočívat
a lelkovat.
Chyť meč, jak jsem ti ukazoval, ovčáku,
mysli na svůj plamen a prázdnotu.
Tentokrát se totiž budu snažit.
Tak pojď.
V Dvouříčí máme takový pořekadlo.
Když konvici hlídáš, voda nikdy vařit nezačne.
Kéž by bylo tak snadné zabránit vodě vřít.
Tady máte vodu a stín. Darované dobrovolně.
Všechny jste zde vítány jako první sestry.
Sluhy tu mívají jen moudrý?
Jsou to gai’šainové, ne sluhové.
Při tanci s oštěpy
získáte nejvíc „ji“, když se dotknete ozbrojeného nepřítele, ale nezabijete ho
ani ho nijak nezraníte.
Ti, kterých se takto dotkli, se stávají gai’šainy.
Ráda odpovídáš na otázky,
které nikoho nezajímají.
Co by tě tedy zajímalo, Aes Sedai?
Jak jste věděly, že přijdeme.
Moudré vidí mnoho cest.
Co se děje nebo začíná dít, vidíme snáz než to,
co se stane nebo může stát.
Egwain jsme neviděly vůbec.
Byla sotva poloviční šance,
že přijde mladík, který si říká Rand al’Thor.
Kdyby nepřišel,
bylo jisté, že zemře.
A s ním i Aielové.
Ale přišel.
A pokud přežije Rhuidean,
přežijí aspoň někteří Aielové. Tohle víme.
Kdybyste nepřišli, zemřela bys.
Kdyby nepřišel aan’allein, zemřela bys.
Jestli neprojdeš Rhuideanem...
Neměla jsi to vědět.
Ženy mohou v Rhuideanu vidět některé z cest, které mohou nastat.
Nic víc.
Změna se žene jako lavina. Ať se nám to líbí, nebo ne.
Říkala jsem, ať na ten meč nesaháš.
Mečů se odmítají dotknout Aielové.
Tak jsem Aiel, nebo ne? Nějak se nemůžeš rozhodnout.
Tak blízko Města v oblacích se meče nedotkne nikdo.
Pro tebe to platí taky.
Vyzýváš mě k tanci, aan’alleine?
Je čas.
Nech těch hloupostí.
S oštěpy jsi běhala už dost dlouho.
-Déle, než jsi měla. -Jsem Děva oštěpu.
Nechci být moudrá.
Byla jsi povolána,
ale místo toho jsi šla za Dračí stěnu hledat Kar’a’karna?
Před tím, čím se musíš stát, neutečeš.
Ani já jsem volání nevyslyšela.
Myslela jsem, že jsem silná a tvrdá, jak jen žena může být.
Nakonec jsem se ale...
naučila svým povinnostem,
závazkům vůči svému lidu.
Tvůj cadin’sor, Aviendho.
Po návratu na tebe bude čekat nové oblečení.
Žádám o svolení vstoupit do Rhuideanu.
Zeptala ses. Má odpověď zní ano.
Má odpověď zní ano.
Jestli se nevrátíš,
předáme tvoje věci rodině. Na památku.
Tvými zbraněmi jsou teď silná mysl a duše.
Když se jich budeš držet s jistotou, s jakou jsi svírala oštěp,
provedou tě čímkoli.
Vrať se k nám.
Vrátím se, než dojdete k úbočím Čaendaeru.
Chceš zítra vstoupit do Rhuideanu?
Moudré říkaly, že mnoho mužů tady na úbočí čeká týdny, než tam vstoupí.
-Nejsem jako oni. -Taková domýšlivost tě...
Vím, že tam musím.
Co ode mě chceš?
Abys mi řekl, co máš v plánu. Ať ti můžu pomoct.
Nikdy ses mi nepokoušela pomoct.
Celou dobu nedělám nic jiného.
Máš pocit, že víš úplně všechno?
Chceš, abych se ti svěřil?
Řekni, že ať se rozhodnu jakkoli, nebudeš se mě snažit zastavit.
Že mě nevyužiješ pro vrtochy Věže ani ty svoje.
Řekni to na rovinu, ať vím, že nelžeš.
Neudělám nic, čím bych ti zabránila naplnit tvůj osud.
Zasvětila jsem tomu život.
Ale neslíbím ti, že se budu dívat,
jak dáváš hlavu na špalek.
Tohle mi nestačí, Moirain.
Blížíme se k Rhuideanu.
Takže jsi tam už byl.
-Musí tam všichni náčelníci. -Kvůli zkoušce.
O městě můžeme mluvit jedině s těmi, kdo tam už byli.
Když do Rhuideanu chodí všichni náčelníci a moudrý,
bude to pro Kar’a’karna něčím jiný?
Rhuidean si nás označí.
Tu hrstku, která vyjde živá.
Každého náčelníka. Na levé ruce.
Lid Draka.
Tak nám kdysi říkali.
Kar’a’karn,
ten, kdož přijde s rozbřeskem, bude označen dvakrát.
A tak ho poznáme.
Město v oblacích.
Šaidové.
Mír Rhuideanu s vámi.
Kdo jde k Čaendaeru, ať se do sídel vrátí v míru.
Dnes krev prolita nebude.
Vy jste do Rhuideanu přivedli mokřiňany?
Kde máš manžela, Sevanno?
Je mrtvý.
Můj nový muž, jeho syn Muradin, vstoupil do Rhuideanu.
A ještě pořád tam je.
A pokud můj bratr selže, vstoupím tam já.
Nepožádal jsi o to, Couladine.
Zeptej se, až pokud Muradin selže.
Jsme dvě. To na rozhodnutí stačí.
A proč jdeš do Rhuideanu ty, Rhuarku? Už jsi vypadal líp.
Ale vypadá to, že Taardadové náčelníka stále mají.
Žádám o svolení vstoupit do Rhuideanu.
Zeptal ses. Má odpověď zní ano.
On Aiel není!
Pobývat na téhle půdě je pro něj rozsudek smrti.
-Má matka byla Aielka. -Tvůj otec ano, ale tvoje matka...
Představuje se jak ženská!
Chceš být moudrou, Couladine?
Obleč si šaty a přijď za mnou. Uvidíme, jestli tě půjde vycvičit.
Ale do té doby mlč, když mluví moudré.
Melain?
Je to potřeba. Má odpověď zní ano.
Snažíte se z toho mokřiňana udělat jednoho z nás?
Je to slaboch.
Rhuidean ho zabije.
Vrať se do tábora, Couladine.
Ty taky, Rhuarku. I ty, aan’alleine.
Tohle je záležitost moudrých.
A jenom toho, kdo se ptal.
I ty, Egwain.
Půjdu s ním.
Když se zeptáš, nedovolíme ti to.
Musíš zjistit, co jsi zač. A i on musí zjistit, co je zač.
Vaše cesty se rozcházejí.
-Žádám o svolení vstoupit do Rhuideanu. -Moirain.
Neměla jsi to vědět.
Záleží na tom, jestli to vím?
Možná hodně. Možná vůbec.
Když jsme tě viděly procházet Kruhy, ptala ses vždycky ty.
A co jste viděly, kdybych tam nešla?
Už jsme ti toho řekly příliš.
Kdo toho o budoucnosti ví příliš, toho čeká neštěstí.
Ať už proto, že je spokojen s tím, co si myslí, že nadejde,
nebo proto, že se to snaží změnit.
Zeptala ses.
Má odpověď zní ano.
Ano.
Moirain Sedai...
V Rhuideanu najdeš tři kruhy.
Když kterýmkoli projdeš, uvidíš svoji budoucnost.
Zas a znovu, v různých obměnách.
Uvidíš, jak se kolo statisíckrát otočí,
a tak bez pochyb poznáš to,
co se ti stát musí, a to, co se ti stát nesmí.
Rande al’Thore.
Mezi skleněnými pilíři
půjdeš ve šlépějích svých pokrevních předků.
Každý krok kupředu tě přenese o krok zpět časem.
Někdy o desítky let, někdy o stovky.
Vést znamená vědět, odkud pocházíš.
Pochopit, jaká krev ti koluje v žilách.
Do Rhuideanu musíte beze zbraní,
abyste uctili poslední skutečné Aiely.
Jestli nějaké máte, můžete je nechat tady.
Až se vrátíte, budou tu na vás čekat.
Pokud se vrátíte.
Zavázali se Rhuideanu.
Rhuidean patří mrtvým.
Dokud se nevrátí, se živými nepromluví.
Nevidíme je,
dokud opět nebudou mezi živými.
On je z minulosti.
A ona z budoucnosti.
Odejděte ze světa živých
a netrapte nás vzpomínkami na to, co bylo ztraceno.
Nemluvte o tom, co mrtví vidí.
Připraven?
Ne.
KOLO ČASU
Tohle nevypadá jako dílo Aielů.
To ne.
A ta mlha, taková suchá,
je tak zvláštní.
A když se na ni podívám, je to...
Jako bych viděla vlákna jediné síly.
Ale rázem zmizí.
Avendesora.
Strom života.
Věděly jsme, že ho Aielové mají.
Ale nevěděly jsme kde.
Prý je skoro 3 000 let starý.
Cítím...
pod ním klid a mír.
Tam, kde jsem vyrostla, jsme měli úplně stejný.
Aielové Cairhienu před stovkami let svěřili stromek avendesory.
Splatili tím nějaký ještě starší dluh.
Žádnej takovej strom v Cairhienu přece nebyl.
To nebyl.
Protože když se králem stal můj strýc Laman,
porazil ho, aby si z něj postavil trůn.
Chtěl trůn, jaký nikdo jiný mít nebude.
Tehdy jsme to nevěděli,
ale právě proto Aielové přešli Páteř,
proto opustili Pustinu, proto začala aielská válka.
Aby ho zabili za to, že porušil přísahu strom chránit
a zároveň zničil závazek míru.
Štvali ho jako zvěř, spálili každé město v západních zemích,
dokud ho na svazích Dračí hory
konečně nedopadli
a nezabili ho tam.
Proto byla matka na Dračí hoře, když mě porodila.
A proto jsem naplnil proroctví Draka Znovuzrozenýho.
Protože tvůj strýc pokácel ten strom.
Naše osudy se propletly ještě před mým narozením.
Osud se někdy zdá ohromně silný,
jako proud, který námi smýká proti naší vůli.
A někdy...
je slabý jako pavučinka.
Nemělas sem chodit.
Muradine?
Tvůj bratr říkal, že tu jsi.
Co je to s tebou, Janduine? Bojuj!
Janduine! Honem!
Tak vysoko by Lamanovi vojáci být neměli. Honem.
Našel jsem ji.
Kde?
To ne.
Lásko.
Našel jsem jejich krále.
Toho křivopřísežníka.
Zabil jsem ho
svým oštěpem.
Stíne mého srdce.
Vyhráli jsme.
Dítě nikde není.
Ne!
Moje matka.
Můj otec.
Každý krok kupředu tě přenese o krok zpět časem.
Všechny si vás sem svolala Latra Sedai.
Musíš souhlasit se vším, o co požádá, Mandeine.
Přijdou i ostatní?
Někteří. Většina.
Ve snu jsem mluvila se sestrami. Všechny jsme měly stejný sen.
Náčelníci, kteří nepřijdou a nebudou souhlasit...
Jejich jména budou ztracena.
Jestli se nevrátím,
pomoz našemu synovi a dcerám udržet klan.
Slibuju, stíne mého srdce.
Ale nezapomeň. Musíš souhlasit.
Aes Sedai říkaly, že do Rhuideanu zbraně nesmí.
Latro Posae Decume.
Proč jsi nás sem svolala?
Protože poslední skuteční Aielové
jsou už všichni mrtví.
Proto tu jste.
Lidé, kteří vybudovali tohle město. Zasadili tenhle strom.
Proč nemáte meče?
Je to zakázané.
Ale nevíš proč.
Nevíš toho příliš.
Moudré říkaly, že po nás budeš něco chtít.
Každý, kdo vás má vést, musí přijít do Rhuideanu.
Náčelníci i moudré.
Musí zjistit, odkud pochází
a proč se u vás nepoužívají meče.
Kdo to nezjistí, nepřežije.
Máme za tebou jen přijít?
A kdo to udělá, povede všechny Aiely?
Ne.
Ten, kdo povede Aiely, přijde později.
Naší krve, ale vychován cizí.
Kar’a’karn vyjde z Rhuideanu s rozbřeskem
a spoutá vás poutem, které nelze přetrhnout.
Kar’a’karn vás vezme zpátky a zničí vás.
Co od nás chceš?
Vaši náčelníci projdou mezi těmito pilíři
a půjdou ve šlépějích svých pokrevních předků.
Uvidí svět jejich očima a zjistí, kdo jste byli a kdo jste.
Zjistí, proč vám my Aes Sedai říkáme křivopřísežníci.
Půjdu tam.
Své minulosti se nebojím.
Nejsme křivopřísežníci.
Každý krok kupředu tě přenese o krok zpět časem.
Strom života.
Chora.
Chora avendesora! Moc jsi hulil.
Dělej. Jinak nás starouš Adan načapá.
Pochází ještě z dob před Rozbitím světa.
Prej stačí pod jeho větvemi jenom sedět a cítíš klid.
Já ho cítím.
Hej, padejte od toho!
Je cennější než kdokoli z vás tří.
V tom malým květináči nikdy pořádně nevyroste.
No tak, kluci. Starouš Adan říká,
že do pouště jsme se vydali postavit město.
Město míru. Jenom pro Aiely. A tam ho zasadíme.
Jasně.
Stromům se v poušti přece tak daří.
Mami.
Co je?
Tvoje sestra.
Banda lupičů.
Unesla ji.
Prala v potoce poslední várku.
Unesli i Colline.
-To ne. -To ne.
Musíme je zachránit.
Ne. Bez diskuze.
Všechno bude dobré.
Prosím.
Vraťte se do svého povozu.
Běžte!
Všechno bude dobré.
A všechno dobře dopadne.
Slyšeli jste ji.
Pořád jsou naživu.
Říkala, že je unesli.
Musíme něco udělat.
Nemůžem.
Byly dole u potoka.
Když odtamtud budem sledovat stopy...
Počkáme do tmy, vplížíme se tam a zachráníme je.
Bez násilí.
Holky jsou napravo od ohně.
Probudím je. Tiše.
Proplížíme se s nimi pryč, dokud chlapi ještě spí.
A co když se proberou?
Já tam Colline nenechám.
Nesundávejte si šátky, ať nám nevidí do tváře.
Maigran.
Lewine! Co tu děláš?
Podříznu tě jako podsvinče, mladej!
Budeš kvičet jako tvoje ségra?
Všichni tvoji soukmenovci prostě...
Maigran, vstaň. Musíš vstát.
-Bojíme se. -Musíme utéct!
Ne, Lewine! Ne!
Světlo, smiluj se nad náma.
-Lewine. -Charline.
-Charline? Dobrý? -Lewine!
Ne.
To ne.
Co jsme to provedli?
Ne.
To je zbraň.
Nemá žádnej jinej účel.
Cesta listu to zakazuje.
Oštěp.
Oštěpem si můžem i obstarat jídlo.
Co se stalo?
Zabil je.
Ty muže, co nám ublížili.
Lewin přišel a zabil je.
Takové věci říkat nesmíš, dítě.
Nesmíš.
Je to pravda?
Tak je?
Chtěli nás zabít.
A Charlina fakt zabili.
Tys zabíjel?
Unesli Maigran, dědo.
Ublížili jí.
Co jinýho jsme mohli dělat?
Pohřbíme své mrtvé a půjdeme dál.
Co jiného?
Vy...
už Aielové nejste.
Cizinci. Křivopřísežníci!
Matko?
Prosím.
Matko.
Prosím.
Kdo jsi, že mi říkáš „matko“?
Zahal si přede mnou tvář, cizinče.
Takovou kdysi měl můj syn.
Nechci ji vidět u vraha.
Mami.
Zahal si tvář.
Mami.
Co budem dělat?
Budeme je chránit.
Oni násilí použít nesmí,
ale my jo.
Odejděte ze světa živých.
To, co se ti stát musí, a to, co se ti stát nesmí.
Aviendho.
Kolo se statisíckrát otočí.
Kolo se...
Co se děje, drahá?
-Poslouchejte. Přichází. -Moirain.
-Strážkyně pečetí... -Děláš chybu.
-Plamen Tar Valonu... -Nedělej to.
-Amyrlinin stolec. -Egwain! Ne, nedělej to!
Moirain!
Al’Lane Mandragorane,
propouštím tě z tvého pouta.
Rande al’Thore,
přijímáš moje pouto?
Ano.
Moirain!
Draku Znovuzrozený,
přísahám ti svoji věrnost.
Adane.
Adane?
-Adane. -Dědo.
Chlapečku můj.
-Kde jsou máma a táta? -Chlapečku můj.
Pojď ke mně.
Jonai!
Už toho máme dost.
Takhle dál nemůžeme.
Jak to myslíš?
Pohřbíme své mrtvé a půjdeme dál. Co jiného?
Co jiného?
Přijdou další. Setkají se s námi za Páteří.
Mojí dceři se zdálo...
Půjdeme na jih.
Aes Sedai zabily posledního muže, který uměl usměrňovat.
Země se zklidňuje.
Usadíme se někde v bezpečí,
kde zase můžeme zpívat naše písně o sklizni.
Pamatuješ si tu píseň?
Pamatuju. Neodcházej.
Můžeš jít s námi, Adane.
Prosím.
Já svoje přísahy neporuším.
U našich ohňů budete vždy vítáni.
Odejdi v míru.
Cesta listu znamená mír.
Co teď, dědo?
Pohřbíme své mrtvé a půjdeme dál.
Co jiného?
Tvoje matka ve snech viděla velké věci.
Co třeba?
Město v poušti.
Místo, kam my Aielové můžeme jít a být v bezpečí.
A nikdo nám tam neublíží.
Kde to je?
Na východě.
Poblíž Útesů rozbřesku. Za Páteří světa.
Děda říkal, že se o ten strom mám starat.
A jednou se o něj budeš starat ty.
Jak se dostaneme přes Páteř?
Společně.
Půjdeš ve šlépějích svých pokrevních předků.
Každý krok kupředu tě přenese o krok zpět časem.
Krok zpět časem.
Někdy o desítky let, někdy o stovky.
Latro Sedai.
Povozy jsou připravené.
Skvěle.
Máš řízky z chory?
Strom a květináč pro každý povoz. Deset tisíc.
Všichni, kdo budou kráčet pod jejich větvemi, poznají mír.
Musíš s sebou
vzít ještě něco.
Ne.
Je to moc cenné.
Nemůžou ani bojovat, aby to ochránili.
Aielové dokázali, že v míru je odvaha.
V míru?
U nohou nám leží těla našich bratrů
zabitých naší rukou, a ty tu budeš mluvit o míru?
A ti samí bratři stále žijí.
Někteří, pohlcení šílenstvím.
Bojím se, co by dokázali, kdyby našli ženu, co s nimi spojí síly.
Nezapomeň, že to byla naše sestra, Mierin Sedai,
kdo otevřel věznici Temného a přijal jméno Lanfear.
Tohle je nejsilnější sa’angreal na světě.
Sakarnen. Vytvořený jen pro ženy.
Jeho mužský doplněk, meč Callandor,
je ukrytý v kameni. V pevnosti, kterou nelze dobýt.
Jeho bezpečnost byla svěřena válce a strachu.
Já jeho bezpečnost svěřuji
míru.
Budeme opatrovat, co jsi nám svěřila,
dokud to nebudeš chtít zpět.
Tak přísahám.
Samozřejmě.
Ale buďte v pohybu, pořád.
Dokud nenajdete bezpečné místo,
kde vám nikdo neublíží.
Jak si přeješ, Aes Sedai.
Držte se těchto přísah.
I vaše děti, vnuci a všichni po nich.
Držte se Cesty listu.
Přísahejte.
Přísaháme, Aes Sedai.
Přísaháme na naše kosti a krev.
Aielové budou vždy následovat Cestu listu.
Přísaháme na naše kosti a krev.
Bylo mi ctí ti sloužit.
Nám všem.
Bojíš se, miláčku?
Všechno bude dobré.
A všechno
dobře dopadne.
Odejděte ze světa živých.
Vést znamená vědět, odkud pocházíš.
Pochopit, jaká krev ti koluje v žilách.
Každý krok kupředu tě přenese o krok zpět časem.
Krásná píseň.
Jsi odsud, že?
Ano, Aes Sedai. Moje rodina stále obdělává tato pole.
Zrovna sklízí úrodu.
Měl bys za nimi zajít.
Dnešek je pro tebe moc důležitý, ne? Můžu tam jít zítra.
Zítra?
Zítra bude všechno jinak.
Vím, že se na to nemám co ptát,
ale co to je?
To, cos našla.
Nejslabší část vzoru.
Místo, kterým podle mě můžeme prorazit a zjistit, co je na druhé straně.
A co tam je?
Síla,
kterou mohou využívat muži i ženy.
Skutečná síla.
Změní to všechno.
Něco, co může používat kdokoli a kdekoli.
Ne jenom Luis Therin a Aes Sedai.
Ale dokonce i ty a tvá rodina.
Nemuseli by úrodu sklízet rukama.
To ano, ale je dobrý pocit to tak dělat. Neumím to vysvětlit.
Cítit v dlaních pšenici, kterou jsi vypěstovala,
cítit pod nohama půdu, kterou jsi orala...
Je to dobrý pocit.
Běž.
Zajdi za rodinou.
Zpívej vaši píseň.
Vážně můžu?
Není nic důležitějšího
než držet se lidí, které miluješ.
Pokrevní předci.
Cesta listu.
Křivopřísežníci.
-Ne! -Pokrevní předci.
Aviendho.
Promiň.
Nechápal jsem to.
To s tím mečem. Jenom...
A co? Teď už chápeš?
Chápu toho dost, abych věděl, že to nikdy úplně nepochopím.
Vidělas...
Vidělas Moirain?
Ona...
Pořád je uvnitř.
Kam jdeš?
Zpátky.
Do tábora?
Ty snad ne?
Bez ní ne.
Jak chceš, mokřiňane.
Odejděte ze světa živých.
Všechny nás neporazíš, Moirain.
Kolo se statisíckrát otočí.
To, co se ti stát musí, a to, co se ti stát nesmí.
Moirain.
Věž se ti nikdy nepodvolí!
Je to už sedm dní.
Aviendha se vrátila před dvěma dny.
Měli bysme pro ně jít.
Chtěli, ať tu zůstaneme.
Překlad titulků: Markéta Klobasová
Kreativní dohled Kateřina Hámová