‫העולם שבור.‬
‫לפני שנים רבות, גברים שנולדו עם כוח אדיר‬
‫האמינו שביכולתם לכלוא את האופל בכבודו ובעצמו.‬
‫איזו יהירות.‬
‫כשהם נכשלו, הימים רתחו, הרים נבלעו בשלמותם,‬
‫ערים נשרפו‬
‫ונשות האאס סדאי נותרו לאסוף את השברים.‬
‫הנשים האלה זכרו דבר אחד יותר מכול,‬
‫את הגבר שהביא לשבירת העולם.‬
‫והן כינו אותו "הדרקון".‬
‫כעת, הגבר הזה נולד שוב.‬
‫לא ידוע לנו היכן, או למי, אם הוא נולד שוב כבת או כבן.‬
‫הדבר היחיד שידוע לנו בוודאות הוא שהילד הזה מגיע לפרקו כעת‬
‫ועלינו למצוא אותו...‬
‫לפני שהאופל יעשה זאת.‬
‫מהר!‬
‫עצור!‬
‫אמרתי, עצור!‬
‫אנחנו לא יכולים למות ככה.‬
‫תוכל להילחם בהן. תשתמש בו.‬
‫אל תפגעו בו.‬
‫הוא לא אשם.‬
‫על מי אתה מדבר? אין כאן אף אחד מלבדנו.‬
‫הוא כבר אחוז טירוף.‬
‫אתה מבין לשם מה באנו לכאן?‬
‫זו מתנה.‬
‫אתה צריך להודות לי, בעצם.‬
‫הכוח הזה.‬
‫הוא נועד לנשים... ולנשים בלבד.‬
‫וכשאתם נוגעים בו...‬
‫אתם מטנפים אותו.‬
‫בבקשה.‬
‫לא.‬
‫- בבקשה. - אחיותיי.‬
‫בבקשה. לא!‬
‫בבקשה!‬
‫זה לא הוא.‬
‫הוא נולד לפני 20 שנה,‬
‫כמעט בדיוק ביום שניבאה נבואת הדרקון שנולד מחדש.‬
‫- הוא יכול לגעת במקור. - זה לא הוא.‬
‫- מה היעד הבא? - שני הנהרות.‬
‫יש שמועות שיש שם ארבעה טא'וירן, כולם בגיל המתאים.‬
‫תושבי ההרים האלה הם נצר לדם הקדום.‬
‫נקווה שהוא הכין אותם למה שעתיד לבוא.‬
‫מחזור כישור הזמן‬
‫הצמה הזו תזכיר לך שאת חלק מאיתנו,‬
‫ושאנחנו חלק ממך.‬
‫להיות אישה פירושו תמיד להיות לבד ואף פעם לא להיות לבד.‬
‫אז כשהאופל יקיף אותך‬
‫ולא תראי שום אור, תמששי את הצמה הזו‬
‫ותדעי שכולנו עמדנו לפנייך.‬
‫כולנו עומדות לצידך.‬
‫כחוכמת שני הנהרות,‬
‫אני מתכבדת לקבל אותך למעגל הנשים.‬
‫תהיי חזקה, אגווין.‬
‫תני אמון בנהר.‬
‫אני זוכר כשהדרך הזו הייתה רק שביל איילים קטן‬
‫שהשתרך במורד ההר.‬
‫- איך היית מביא את הצמר לעיירה? - בידיים.‬
‫ואת הברנדי?‬
‫הוא נשאר בבית. אימא שלך ידעה לשתות.‬
‫עוד זאבים עכשיו.‬
‫משהו דוחק אותם מטה מההר.‬
‫כשהיית קטנטן,‬
‫הרשינו לך להיכנס ליער הזה לבד כדי לחפש פירות יער.‬
‫ותמיד היית שומר סלסילה באסם כדי לקחת אותה לאגווין.‬
‫נשמע שהייתי ממש רכרוכי פעם.‬
‫משפחת קופלין ומשפחת קונגר דאגו‬
‫שמא לא יהיה לנו ברנדי תפוחים בבל טיין הזה.‬
‫לא הייתי רוצה שהם יזכרו רגע ממנו.‬
‫בסדר, רבותיי וגברתי,‬
‫תודה רבה לכולכם על כך שהייתם סבלניים איתי הערב.‬
‫אני מתאר לעצמי שלא קל לאבד את כל הכסף שלכם, אבל...‬
‫- תנצח בפעם הבאה, מאט. - בפעם הבאה? אולי ברגע זה?‬
‫- מישהו? - לא נשאר לך כסף להמר.‬
‫בוא, שב.‬
‫- מה שלומך? מה שלום הבנות? - אתה יכול להלוות לי.‬
‫משחק אחד. שלושתנו. לזכר הימים ההם, בסדר?‬
‫- בחייך. אנחנו מדברים. - על מה?‬
‫אתה נשוי. החיים שלך נגמרו. ורנד עורג לאגווין,‬
‫קופא בהרים, ורק הכבשים מחממות אותו.‬
‫- כבר שמעתם? - שמענו מה?‬
‫כמה אנשים הלכו למעבורת טארן עם הצמר בשבוע שעבר.‬
‫העיירה הייתה מלאה בחיילים ובשכירי חרב בדרכם דרומה.‬
‫- למה? - הם אמרו שיש מלחמה בגהלדן.‬
‫בגהלדן? למי אכפת?‬
‫- קאלי קופלין סיפרה לך, נכון? - אז מה?‬
‫היא עוד תשתין לך בפה ותגיד לך שיורד גשם.‬
‫אז קדימה, בואו נשחק.‬
‫- לא? - לא.‬
‫לא? טוב. בסדר.‬
‫נמאס מכם.‬
‫דניה?‬
‫- כמה כסף הוא הפסיד היום? - הפסקתי לספור.‬
‫אבל הוא הפסיד די והותר.‬
‫בתי, חזרת.‬
‫חששתי ש...‬
‫בואי. אנחנו מאבדים פה מטבע על כל יד ריקה.‬
‫לא. תשתי איתנו הערב.‬
‫מרין! משקה לבת שלך!‬
‫לחיים, חברים.‬
‫- לחיים! - לחיים!‬
‫איך הלך בטקס היום?‬
‫אני לא יודע, למען האמת. עדיין לא דיברנו.‬
‫- אני בטוח שהיא פשוט עסוקה. - כן, אני בטוח.‬
‫נקוב בשמך, אדם זר.‬
‫לאן מנדרגורן.‬
‫זוהי מוריין.‬
‫גברתי, אפשר לעזור לך?‬
‫נצטרך אורוות לסוסים שלנו וחדר ללילה.‬
‫שתי מיטות ומצעים נקיים. זה כל מה שאנחנו צריכים.‬
‫אין בעיה, מוריין סדאי.‬
‫אאס סדאי?‬
‫בואי אחריי.‬
‫היא נראית כמו אדם רגיל.‬
‫- אני לא יודע... - שקט.‬
‫מי יודע מה היא יכולה לשמוע.‬
‫אולי היא בדרכה למלחמה בדרום?‬
‫בסיפורים נאמר שאאס סדאי אחת יכולה להפוך את גורל הקרב בכוחות עצמה.‬
‫לא אכפת לי לאן היא הולכת.‬
‫אבל כולנו נהיה מאושרים ובטוחים יותר כשהיא תגיע לשם.‬
‫איפה ליילה? כנראה בנפחייה.‬
‫קשה לחשל ברזל לבד.‬
‫דרישת שלום לאגווין.‬
‫מה את עושה פה? כולם בפונדק.‬
‫הם אמרו שאפילו לא הלכת לטקס שלה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אימא? מה את עושה פה?‬
‫מה שכולם עושים.‬
‫איפה אבא?‬
‫במקום שבו כל העיירה רואה אותו. שמוק.‬
‫מי שומר על הבנות?‬
‫חתיכת חזיר!‬
‫בואי. הגיע הזמן ללכת הביתה, אימא.‬
‫- אלך לאן שמתחשק לי! - בבקשה.‬
‫מאטי, אימא שוב חולה?‬
‫- אני בסדר, חתיכת כלבה קטנה. - היא בסדר. אל תדאגי.‬
‫אתה תהיה בדיוק כמו אבא שלך.‬
‫אני בטוחה.‬
‫שמוק ארור כמוהו.‬
‫היי.‬
‫אולי שתיכן תישנו איתי הלילה? במקום עם אימא ואבא?‬
‫יופי. בואו.‬
‫אלף מלחמות נערכו על האדמות למרגלות ההר‬
‫ואין צורך שאנשי שני הנהרות‬
‫יתייחסו לכך עכשיו יותר מאשר בעבר.‬
‫במלחמות יש רק טיפשים שהורגים טיפשים אחרים מסיבות טיפשיות.‬
‫אאס סדאי לא נלחמות במלחמות.‬
‫הן מושכות בחוטי העולם מהמגדל הלבן.‬
‫ואם אחת מהן הגיעה לכאן...‬
‫אז היא תיהנה בבל טיין מחר כמו כולנו.‬
‫רנד, אגווין. אולי תסיימו לרחוץ את הכלים?‬
‫בוודאי.‬
‫את מתחמקת ממני.‬
‫או מחכה לרגע שבו אוכל להיות איתך לבד.‬
‫איך הלך היום?‬
‫- אתה יודע שאסור לי לדבר... - זה אני.‬
‫את יכולה להגיד לפחות אם היה טוב או רע.‬
‫היה...‬
‫טוב.‬
‫אני מצטערת. אני פשוט חושבת על משהו שנאיניב...‬
‫את יודעת, אבא שלי אמר‬
‫שפעם הייתי קוטף סלסילות של פירות יער ומביא לך.‬
‫כשהייתי ילד.‬
‫כמו כלבלב מאוהב.‬
‫נשמע לי חמוד.‬
‫זה היה בכיס שלך כל היום?‬
‫אולי.‬
‫בוא הנה.‬
‫אפשר לחמם אותם יותר.‬
‫- מרשים אותי שיש להם אמבט בכלל. - אפשר לחמם אותם יותר.‬
‫ככה טוב יותר?‬
‫בהרבה.‬
‫מה העניין?‬
‫את חושבת שמדובר באחד מהם?‬
‫באיזה מהם?‬
‫הרשית לי להירדם.‬
‫אתה מעמיד פנים שיכולתי להשפיע על המצב.‬
‫מה קרה שם היום?‬
‫זה לא קרה היום. זה קרה קודם.‬
‫נאיניב, היא ביקשה ממני להפוך לשוליה שלה.‬
‫ללמוד כדי להיות חוכמה יום אחד.‬
‫- מה? לא, את... - היא ביקשה.‬
‫לא הסכמתי ולא סירבתי.‬
‫באמת?‬
‫היא חושבת שאוכל להקשיב לרוח אם אעבוד איתה.‬
‫חייה של חוכמה הם חיים בודדים.‬
‫בלי בעל.‬
‫בלי ילדים.‬
‫כדאי שאעלה לישון.‬
‫רנד.‬
‫אנחנו רוצים ממתקים...‬
‫בל טיין שמח.‬
‫לא. אתם לא מקבלים ממתקים.‬
‫מוקדם מדי לארוחת בוקר?‬
‫אף פעם לא מוקדם מדי ללחם של אימא שלך.‬
‫הוא יצא לפני שהתעוררתי.‬
‫מאט קות'ון, הלקוח הכי טוב והכי עני שלי.‬
‫נדמה שאני הלקוח היחיד שלך.‬
‫אז מה הבאת לי השנה?‬
‫אבוי לי. לא זהב אמיתי, לצערי.‬
‫הוא כן אמיתי. הוא שווה שלושה מארקים, לפחות.‬
‫אולי. אבל האם אוכל למכור אותו כאן בעיירה?‬
‫- אתן לך מארק אחד. - שניים.‬
‫חצי מארק.‬
‫אתן לך שלוש עששיות ותהיה בר מזל לקבל אותן.‬
‫אתה מנוול אמיתי, פדן פיין.‬
‫תענוג, כתמיד.‬
‫לא ישנת אתמול בלילה.‬
‫אתה חושב שאחד מחסרי העיניים כבר הגיע לכאן?‬
‫אם כך, לשנינו יש משימות היום.‬
‫תיארתי לעצמי שאולי תהיה כאן.‬
‫כשאני עולה לכאן, את יודעת על מה אני תוהה?‬
‫אני תוהה על החיים שלי כאן...‬
‫בשני הנהרות.‬
‫על הבית שאבנה.‬
‫על האישה שתהיה לי.‬
‫על הילדים שלי שיתרוצצו ביער הזה בדיוק כמוני.‬
‫- אני הולכת... - אני יודע.‬
‫אני כבר יודע.‬
‫מכנים אותך מנהיגה בעיירה הזאת, חוכמה, והינה את, מנקה.‬
‫הבריכה הזו קדושה. זה כבוד לנקות אותה.‬
‫- מה את עושה פה? - רציתי לטייל.‬
‫- בשני הנהרות? - אוכל לשאול גם אותך את השאלה הזו.‬
‫לא נולדת כאן, נכון?‬
‫החוכמה הקודמת הביאה אותך לכאן כשהיית תינוקת.‬
‫תינוקת שהוריה הלכו לעולמם.‬
‫אבל אף אחד לא זוכר בדיוק מתי. זו הבעיה בעיירות הקטנות האלה.‬
‫אף אחד לא מתעד שום דבר. לידות, מקרי מוות.‬
‫זה לא אומר שאנחנו לא זוכרים.‬
‫החוכמה הקודמת ההיא, האישה שגידלה אותי...‬
‫כשהיא הייתה רק בת 13, היא הבינה שהיא יכולה להקשיב לרוח.‬
‫והיא הלכה למגדל הלבן.‬
‫היא הלכה ברגל...‬
‫מכאן.‬
‫המסע ארך חודשים.‬
‫וכשהיא הגיעה,‬
‫אחיותייך העיפו מבט אחד בבגדים המרופטים שלה,‬
‫שמעו את המבטא הכפרי שלה,‬
‫והן סילקו אותה.‬
‫היא הייתה קטנה ובאה מעיירה קטנה,‬
‫אבל היא זכרה עד יום מותה.‬
‫גם אני זוכרת.‬
‫תביני, אנשים אומרים שאת צעירה מכדי להיות החוכמה, ואני חולקת עליהם.‬
‫אני חושבת שאת חזקה. אפילו אם יש לך צמה רק...‬
‫כמה זמן, שנה-שנתיים?‬
‫- יש לי צמה כבר חמש שנים. - אז את בת 25?‬
‫- עשרים ושש? - זה לא אומר שאני לא יכולה למלא את תפקידי.‬
‫ולא משנה מה את חושבת, תפקידי הוא להגן על העיירה הזאת.‬
‫מפנייך, אם איאלץ לעשות זאת.‬
‫תיהני מהטיול שלך.‬
‫לחיים, חבר'ה.‬
‫שרדנו עוד שנה של החרא הזה.‬
‫בסדר. שפוך.‬
‫לשפוך מה?‬
‫- שום דבר. - שטויות.‬
‫- משהו קרה עם אגווין? - מה קרה?‬
‫גרוע עד כדי כך?‬
‫את שומעת את זה?‬
‫זה נשמע... לא טוב.‬
‫מה זה אומר?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫מעולם לא שמעתי משהו דומה לזה.‬
‫מאט, שמנו לב שהמזל לא שיחק לטובתך אתמול בערב.‬
‫אז רנד ואני תרמנו קצת.‬
‫כדי שתקנה עששיות בשביל הבנות.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫- תודה. - בסדר, כדאי שאלך הביתה.‬
‫- אל תישאר על ההר זמן רב מדי. - לא אעשה זאת.‬
‫אולי אנחנו אמורים להיות בבל טיין. כדי להדליק נר לזכרה.‬
‫כל הרעיון הוא לעזור להנחות את הרוח שלה בחזרה אלינו.‬
‫לא באמת משנה איפה נהיה כשנעשה זאת.‬
‫כמה זמן עובר עד שכישור הזמן‬
‫מחזיר רוח של מישהו לעולם?‬
‫הלוואי שידעתי, אבל אני בטוח שיש סיבה שאף אחד לא זוכר את הגלגולים הקודמים שלו.‬
‫אנחנו יכולים רק להפיק את המיטב מהחיים שניתנו לנו.‬
‫ולהתנחם בכך.‬
‫שלא משנה מה יקרה, איזה סבל יכה בנו,‬
‫איזה שיברון לב,‬
‫אפילו מוות...‬
‫הכישור ממשיך להסתובב.‬
‫תמיד.‬
‫אנחנו מנסים שוב.‬
‫אולי אנחנו מצליחים קצת יותר מאשר בפעם שעברה.‬
‫קדימה. אם אנחנו רוצים שהנשמות של קרובינו‬
‫יצליחו לחזור לכאן,‬
‫כדאי שנראה להם משהו ששווה לחזור עבורו.‬
‫בואו!‬
‫הנמוגן הביא איתו טרולוקים.‬
‫עשרות. אנחנו חייבים לעזוב עכשיו.‬
‫את יודעת במי מהם מדובר?‬
‫לא.‬
‫טום? טום, מה קרה?‬
‫תתכופפי!‬
‫נאיניב, מה קורה פה?‬
‫מה הם?‬
‫- רגע! - רגע!‬
‫מי הם?‬
‫אימא, אבא. איפה הבנות?‬
‫- הן היו כאן. אני... - איפה הבנות?‬
‫הצילו!‬
‫תפעילי על זה לחץ.‬
‫הינה.‬
‫הינה. הוא פסק.‬
‫תודה. תודה...‬
‫אבא! מה זה?‬
‫רנד! רוץ!‬
‫אבא!‬
‫היי! בוא הנה!‬
‫- אבא? - אתה בסדר?‬
‫אני בסדר. זה טרולוק.‬
‫אתה חייב לצאת מכאן.‬
‫אתה חייב ללכת.‬
‫- לך. - לא. אני אקח אותך לנאיניב.‬
‫אור יקר!‬
‫אתה רוצה סעודה אמיתית? בוא תיקח.‬
‫קדימה!‬
‫אחזו בידי! קדימה!‬
‫רוצי, ליילה! רוצי!‬
‫רוץ!‬
‫מאטי! הצילו!‬
‫היי!‬
‫הכול בסדר. אני שומר עליכן.‬
‫אל תדאגו, בסדר? אתן זוכרות כששיחקנו מחבואים? כן?‬
‫עץ האלון הגדול ביער. בואו נלך.‬
‫נאיניב!‬
‫לא!‬
‫לא, ליילה. לא... ליילה, לא.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫נאיניב!‬
‫- קדימה. בואי. - נאיניב, לא!‬
‫הם רבים מדי.‬
‫אור, הענק לי כוח.‬
‫אגווין...‬
‫השבח לאור.‬
‫אבא שלי... הוא זקוק לעזרה.‬
‫איפה נאיניב?‬
‫היא איננה.‬
‫את יכולה לעזור לו?‬
‫מהר.‬
‫- התינוקות שלי. - אימא!‬
‫הילדות שלי.‬
‫- אתן בסדר. - אימא!‬
‫השבח לאור.‬
‫פרין!‬
‫זה רעל טרולוקים.‬
‫את מגיעה, ואז היצורים האלה ביום למחרת.‬
‫הם הגיעו לכאן מאותה סיבה שאני הגעתי.‬
‫בשבילכם.‬
‫בשביל ארבעתכם.‬
‫לפני 20 שנה, הייתה אישה במגדל הלבן.‬
‫אאס סדאי שנולדה עם עיניים כה לבנות שהיא לא ראתה דבר.‬
‫עם זאת, היא ראתה במבטים חטופים את סיבובי הכישור.‬
‫אדון האופל מתעורר.‬
‫לחשושיו כבר נשמעים באוזנינו.‬
‫אבל יהיה אחד שיוכל להתנגד לו.‬
‫הדרקון נולד שוב.‬
‫והוא אחד מכם.‬
‫השתגעת לגמרי.‬
‫מוריין.‬
‫- מה הם? - הצבא של אדון האופל. עוד טרולוקים.‬
‫שלוש מאות לפחות.‬
‫- איך הם הגיעו מהר כל כך? - קח את הסוסים.‬
‫- את לא יכולה לעזוב. - אתם באים איתי. ארבעתכם.‬
‫החיים שלכם לא יהיו כפי שחשבתם.‬
‫חייתם זמן רב מדי בהרים האלה‬
‫והעמדתם פנים שמה שקורה בשאר העולם לא ישפיע עליכם.‬
‫- אי אפשר לעזוב סתם ככה. - הם רודפים אחריכם.‬
‫הם יעקבו אחריכם.‬
‫ואם תישארו כאן, הם יבואו לכאן.‬
‫הם לא יותירו דבר ואף נפש חיה מאחוריהם‬
‫ואני לא יכולה לעצור אותם.‬
‫הסיכוי היחיד שיש לנו הוא להגיע למגדל הלבן‬
‫ולשאר אחיות האאס סדאי.‬
‫אין זמן. אנחנו יוצאים עכשיו.‬
‫כישור הזמן סובב לו, עידנים באים וחולפים,‬
‫משאירים אחריהם זיכרונות שהופכים לאגדה.‬
‫האגדה נמוגה והופכת מיתוס,‬
‫ואף המיתוס נשכח‬
‫כשהעידן שהפיח בו חיים חוזר שוב.‬
‫באחד העידנים, שיש הקוראים לו העידן השלישי,‬
‫עלתה רוח מהרי הערפל.‬
‫הרוח לא הייתה ההתחלה.‬
‫אין התחלות ואין קיצים בסיבובו של כישור הזמן.‬
‫אבל זאת הייתה התחלה.‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬