Maailma on murtunut.
Vuosia sitten väkevät miehet
uskoivat voivansa kahlita itsensä Pimeyden.
Mitä ylimielisyyttä.
Kun he epäonnistuivat, meret kiehuivat, maa nielaisi vuoret,
kaupungit paloivat
ja Aes Sedain naiset jäivät korjaamaan jälkiä.
Naiset muistavat etenkin yhden asian.
Miehen, joka sai maailman murtumaan.
He nimesivät hänet Lohikäärmeeksi.
Nyt hän on syntynyt uudestaan.
Emme tiedä paikkaa emmekä sitä, onko hän tyttö vai poika.
Tiedämme vain sen, että lapsi on kohta täysikasvuinen,
ja meidän pitää löytää hänet
ennen Pimeän valtiasta.
Vauhtia!
Seis!
Käskin pysähtyä!
Emme voi kuolla näin.
Voit taistella. Käytä sitä.
Älkää satuttako häntä.
Hän ei ole syypää.
Kenestä puhut? Täällä ei ole muita.
Hän on jo hulluuden vallassa.
Näetkö, mitä tulimme tekemään?
Se on lahja.
Sinun pitäisi kiittää minua.
Tämä Mahti.
Se on tarkoitettu naisille. Ja vain naisille.
Ja kun koskette siihen,
te saastutatte sen.
Älkää.
Ei.
-Älkää. -Sisaret.
Älkää. Ei!
Älkää!
Se ei ole hän.
Hän syntyi 20 vuotta sitten.
Lähes päivälleen ennustusten mukaisesti.
-Hän pystyy koskemaan Tosilähdettä. -Se ei ole hän.
-Minne nyt? -Kaksvirtaan.
Siellä on huhujen mukaan neljä sopivan ikäistä ta'verenia.
Vanha veri on voimissaan vuorilla.
Toivottavasti se on valmistanut heidät tulevaan.
AJAN PYÖRÄ
Tämä letti muistuttaa siitä, että sinä olet osa meitä
ja me osa sinua.
Nainen on aina yksin eikä koskaan yksin.
Kun pimeys ympäröi sinua,
etkä näe valoa, voit tuntea lettisi
ja tietää, että olemme tukenasi.
Seisomme rinnallasi.
Kaksvirran Viisautena
saan toivottaa sinut tervetulleeksi naisten piiriin.
Ole vahva, Egwene.
Luota jokeen.
Muistan, kun tämä tie oli pelkkä peurojen polku
alas vuorelta.
-Miten sait villan kylään? -Kantamalla.
Entä brandyn?
Brandy jäi kotiin. Se maistui äidillesi.
Susia on enemmän.
Jokin ajaa niitä vuorelta alas.
Kun olit pieni,
sait poimia metsästä marjoja yksin.
Säästit aina korillisen Egwenelle.
Taisin olla aika hölmö.
Coplinit ja Congarit pelkäsivät,
että jäävät ilman omenabrandya tänä Bel Tinenä.
Heidän ei pidä muistaa hetkeäkään.
No niin, hyvät herrat ja neiti.
Haluan kiittää siitä, että kestätte minua tänään.
Ei ollut helppoa luopua rahasta, mutta...
-Voitat ensi kerralla, Mat. -Niinkö? Entä nyt?
-Suostuuko kukaan? -Olet pennitön.
Istu alas nyt.
-Mitä kuuluu? Entä tytöille? -Lainaa rahaa.
Yksi peli, me kolme. Vanhojen aikojen kunniaksi.
-Me juttelemme. -Mistä?
Olet ukkomies. Elämäsi on ohi. Rand itkee Egwenen perään
kylmissään vuorilla vain lampaat lämpönään.
-Kuulitteko jo? -Mitä?
Muutama paikallinen vei villaa Poikkivirrankylään.
Paikka oli täynnä sotilaita ja palkkasotureita.
-Miksi? -Ghealdanissa kuulemma soditaan.
Kuka Ghealdanista piittaa?
-Oliko kertoja Calle Coplin? -Mitä sitten?
Häneltä lipsahtaa valheita joka puolelle.
Pelataan nyt.
-Eikö? -Ei.
Eikö? Hyvä on sitten. Antaa olla.
En jaksa teitä.
Danya.
-Miten paljon hän hävisi? -En ehtinyt laskea.
Liikaa kuitenkin.
Tyttäreni. Sinä palasit.
Pelkäsin, että...
Tule. Menetämme rahaa, kun juoma ei virtaa.
Ei. Sinä juot tänään kanssamme.
Marin, tuo tyttärellesi juotavaa!
Kippis kaikille.
Kippis!
Miten seremonia meni?
En tiedä. Emme ehtineet vielä jutella.
-Hänellä on kiireitä. -Niin tietysti.
Kerro nimesi, muukalainen.
Lan Mandragoran.
Tämä on Moiraine.
Armon lady, kuinka voin auttaa?
Tarvitsemme hevosille tallin ja majoituksen yöksi.
Kaksi vuodetta ja puhtaat liinavaatteet.
Tietenkin, Moiraine Sedai.
Aes Sedai?
Tännepäin.
Hän näyttää tavalliselta.
-En tiedä... -Vaiti.
Kuka tietää, mitä hän kuulee?
Ehkä hän menee etelään sotimaan.
Tarinoiden mukaan yksi Aes Sedai voi muuttaa taistelun kulun.
Menköön minne lystää.
Meillä on turvallisempaa, kun hän lähtee.
Missä Laila on? Luultavasti ahjon ääressä.
Rautaa on raskas takoa yksin.
Onnittele Egweneä.
Miksi olet täällä? Muut ovat majatalossa.
Et mennyt kuulemma seremoniaan.
Rakastan sinua.
Tiedän.
Äiti, mitä sinä täällä teet?
Sitä samaa kuin muutkin.
Missä isä on?
Kaikkien nähden. Paskiainen.
Kuka tyttöjä vahtii?
Tuo sika!
Aika lähteä kotiin, äiti.
-Menen, minne haluan. -Tule nyt.
Mattie, onko äiti taas sairas?
-Olen kunnossa, pikku ämmä. -Hän on kunnossa. Ei hätää.
Päädyt isäsi kaltaiseksi.
Tiedän sen.
Samanlaiseksi paskiaiseksi.
No hei.
Tuletteko minun vierelleni täksi yöksi?
Hyvä. Tulkaahan nyt.
Näissä maissa on käyty tuhansia sotia,
eikä täällä tarvitse nytkään
kiinnittää sellaiseen huomiota.
Sodassa hölmöt tappavat toisiaan hölmöistä syistä.
Aes Sedait eivät sodi.
He ohjailevat maailmaa Valkoisesta tornista käsin.
Jos yksi heistä on täällä...
Nauttikoon Bel Tinestä meidän muiden lailla.
Rand ja Egwene. Peskää loput tiskit.
Totta kai.
Olet vältellyt minua.
Tai odottanut, kunnes olemme kahden.
Miten se meni?
-En voi kertoa... -Tässä olen minä.
Sano edes, menikö hyvin vai huonosti.
Se meni
hyvin.
Anteeksi. Mietin jotain, mitä Nynaeve...
Tiedätkö mitä? Isäni kertoi,
että poimin sinulle marjoja koriin,
kun olin lapsi.
Kuin lemmenkipeä koiranpentu.
Kuulostaa herttaiselta.
Onko tuo ollut taskussasi koko päivän?
Ehkä.
Tule tänne.
Olisipa lämpimämpää.
-Sentään saimme kylvyn. -Voisi olla lämpimämpää.
Onko nyt parempi?
Paljon parempi.
Mitä nyt?
Onko se yksi heistä?
Kuka?
Annoit minun nukahtaa.
Kuin olisin voinut sille mitään.
Mitä tänään tapahtui?
Ei tänään, vaan aiemmin.
Nynaeve pyysi minua oppilaakseen.
Minusta tulisi Viisaus.
-Mitä? Et voi... -Hän kysyi.
En vastannut.
Niinkö?
Hän arvelee, että oppisin kuuntelemaan tuulta.
Viisauden elämä on yksinäistä.
Ei aviomiestä.
Ei lapsia.
Lähden nukkumaan.
Rand.
Anna herkkuja! Herkkuja!
Iloista Bel Tinen aikaa.
Ei mitään herkkuja teille.
Liian aikaista aamiaiselle?
Ei toki, jos saan äitisi leipää.
Hän lähti aikaisin.
Mat Cauthon, paras ja köyhin asiakkaani.
Taidan olla ainoa.
Mitä tänä vuonna löytyy?
Harmi. Ei aitoa kultaa.
Se on ainakin kolmen markan arvoinen.
Ehkä, mutta pystynkö myymään sen tässä kylässä?
-Saat yhden markan. -Kaksi.
Puoli markkaa.
Olet onnekas, että annan kolme lyhtyä.
Olet paskiainen, Padan Fain.
Aina ilo tavata.
Et nukkunut viime yönä.
Onko yksi silmättömistä jo tullut?
Sitten meillä molemmilla on töitä.
Arvelinkin, että olet täällä.
Tiedätkö, mitä mietin täällä ylhäällä?
Pohdin elämääni täällä
Kaksvirran kylässä.
Taloa, jonka rakennan.
Vaimoa, jonka saan.
Lapsiani juoksemassa metsässä minun laillani.
-Minä aion... -Tiedän.
Tiedän jo.
Sinua sanotaan kylän johtajaksi, Viisaus, ja silti siivoat.
Allas on pyhä. Sen puhdistaminen on kunnia.
-Miksi tulitte? -Halusin kävellä.
-Kaksvirtaan? -Voisin kysyä sinulta samaa.
Et ole täältä kotoisin.
Vanha Viisaus toi sinut tänne pienokaisena,
jonka vanhemmat olivat kuolleet.
Mutta kukaan ei muista päivää. Kylät ovat sellaisia.
Syntymistä ja kuolemista ei pidetä kirjaa.
Kyllä me silti muistamme.
Se vanha Viisaus, nainen, joka minut kasvatti...
Hän tajusi 13-vuotiaana voivansa kuunnella tuulta.
Hän lähti Valkoiseen torniin.
Hän käveli
täältä asti.
Se vei kuukausia.
Kun hän pääsi perille,
sisarenne vilkaisivat hänen rääsyjään,
kuulivat maalaiset sanat
ja käännyttivät hänet pois.
Hän oli pieni tyttö kyläpahasesta,
mutta hän muisti sen kuolemaansa saakka.
Niin muistan minäkin.
Olet kuulemma liian nuori Viisaudeksi. Olen eri mieltä.
Olet vahva, vaikka sinulla on ollut letti
vasta vuoden tai pari.
-Viisi vuotta. -Olet siis 25-vuotias.
-Vai 26? -Pystyn silti hoitamaan tehtäväni.
Suojelen kylää, mitä sitten luulettekin.
Vaikka teiltä, jos on pakko.
Nauttikaa kävelystä.
Kippis, pojat.
Taas yksi paska vuosi takana.
Hyvä on. Kakista ulos.
Mitä?
-Ei mitään. -Ja paskat.
-Tapahtuiko Egwenen kanssa jotakin? -Mitä?
Noinko ikävää?
Kuuletko tuon?
Se kuulostaa väärältä.
Mitä se tarkoittaa?
En tiedä.
En ole kuullut moista.
Mat, sinulla ei käynyt eilen hyvä tuuri.
Me päätimme auttaa.
Saat lyhtyjä tytöille.
Me pärjäämme.
-Kiitos. -Pitää lähteä jo kotiin.
-Älä viivy vuorilla liian kauan. -En.
Ehkä pitäisi sytyttää hänelle kynttilä Bel Tinen juhlassa.
Opastamme hänen henkensä luoksemme.
Paikalla ei ole oikeastaan väliä.
Miten kauan Ajan Pyörältä vie
tuoda jonkun henki takaisin maailmaan?
Kunpa tietäisin. Mutta lienee syy sille, ettemme muista aiempia elämiämme.
Voimme vain tehdä parhaamme saamallamme elämällä.
Ja löytää siitä lohtua.
Sillä mitä tapahtuukin, mitä tuskaa kohtaammekin,
sydänsuruja,
jopa kuolemaa,
Ajan Pyörä jatkaa pyörimistä.
Aina.
Yritämme uudestaan.
Ehkä pärjäämme ensi kerralla paremmin.
Jos haluamme, että rakkaidemme sielut
palaavat joukkoomme,
näytetään heille jotain paluun arvoista.
Tulkaa!
Häive ja trollokkeja.
Kymmeniä. Meidän pitää lähteä.
Tiedätkö, kuka se heistä on?
En.
Tom? Mikä on hätänä?
Kyyristy alas!
Nynaeve, mitä tapahtuu?
Mitä nuo ovat?
-Odottakaa! -Pian nyt.
Keitä he ovat?
Äiti ja isä. Missä tytöt ovat?
-He olivat tässä... -Missä tytöt ovat?
Auttakaa!
Paina sitä.
Noin.
No niin. Vuoto lakkasi.
Kiitos. Kiitoksia...
Isä! Mikä tuo on?
Rand! Pakene!
Isä!
Hei, täällä näin!
-Isä? -Oletko sinä kunnossa?
-Olen. -Tuo on trollokki.
Sinun pitää mennä.
Lähde pois täältä.
-Mene. -Ei. Vien sinut Nynaeven luo.
Valkeus!
Haluatko kunnon kestit? Tule maistamaan tätä!
Mene!
Tarttukaa käteeni!
Laila! Juokse!
Juokse!
Auta, Matty!
Hei!
Ei hätää. Tulin auttamaan. Löysin teidät.
Älkää pelätkö. Muistatteko, kun olimme piilosilla?
Iso tammi metsässä. Mennään.
Nynaeve!
Ei!
Ei, Laila. Ei...
Katso minua. Katso.
Nynaeve!
-Tulehan nyt. -Ei, Nynaeve!
Niitä on liikaa.
Valkeus, suo minulle voimaa.
Egwene.
Kiitos Valkeuden.
Isäni tarvitsee apua.
Missä Nynaeve on?
Hän on poissa.
Voitko auttaa isää?
Nopeasti.
-Lapseni. -Äiti!
Pienet tyttöni.
-Olette kunnossa. -Äiti!
Kiitos Valkeuden.
Perrin!
Trollokkien myrkkyä.
Te tulette tänne ja sitten nämä oliot.
Ne tulivat samasta syystä kuin minä.
Teidän takianne.
Teidän neljän takia.
20 vuotta sitten Valkoisessa tornissa oli nainen.
Valkosilmäinen Aes Sedai, joka ei nähnyt mitään.
Siitä huolimatta hän näki pilkahduksia Ajan Pyörästä.
Pimeän valtias on heräämässä.
Hänen kuiskauksensa kaikuvat jo mielessämme.
On yksi, joka voi asettua häntä vastaan.
Lohikäärme on syntynyt uudelleen.
Se on yksi teistä.
Te olette järjiltänne.
Moiraine.
-Mitä nuo ovat? -Pimeän valtiaan trollokkiarmeija.
Ainakin 300 oliota.
-Ne ilmestyivät pian. -Hae hevoset.
-Ette voi lähteä. -Te neljä lähdette mukaani.
Elämästänne ei tule sitä, mitä odotitte.
Olette eläneet liian kauan vuorilla
kuvitellen olevanne turvassa maailman tapahtumilta.
-Emme voi lähteä. -Ne haluavat teidät.
Ne seuraavat teitä.
Ja ne tulevat tänne luoksenne.
Ne eivät jätä ketään henkiin.
Enkä minä voi pysäyttää niitä.
Meidän on päästävä Valkoiseen torniin
ja Aes Sedain sisarten hoiviin.
Emme voi vitkastella. Me lähdemme nyt heti.
Ajan Pyörä pyörii, ja aikakaudet seuraavat toisiaan
jättäen muistoja, joista tulee legendoja.
Legendat hiipuvat myyteiksi,
ja myytitkin vaipuvat unohduksiin,
kunnes ne luonut aikakausi koittaa jälleen.
Yhtenä aikakautena, jota kolmanneksi aikakaudeksi sanotaan,
tuuli alkoi puhaltaa Usvavuorilla.
Tuuli ei ollut alku.
Ajan Pyörällä ei ole alkuja eikä loppuja.
Se oli kuitenkin eräs alku.
Tekstitys: Kati Karvonen
Luova tarkastaja Anne-Maria Rantanen