ВОНИ
ДЕНЬ ШОСТИЙ
РАЙ ЧОРНОПИКИХ
Ми не підемо до школи?
- Ти слухав радіо, татусю? - Ні.
Звісно ж, ми підемо до школи.
Сьогодні — перший день Ґрейсі Джин.
- Готові? - Так.
- Деякі люди хто? - Дурні.
Саме так.
Тож ми йдемо, і не звертаємо увагу на дурнів чи їхні дурощі, гаразд?
Просто до машини.
Слухайтесь учителів.
Замкни двері.
Я знаю, люба.
- Поглянь на це лайно. - Люба, поглянь на мене.
- Не звертай на це увагу. - Та пішли вони.
Гаразд. Слухай,
у нас є три варіанти.
Перший — я іду в дім, беру зброю і вбиваю цих йолопів.
Я сяду у в'язницю, дівчаток у тебе заберуть.
Буду чесним, мені перший варіант не подобається.
Другий — я залишаюся вдома з тобою.
У перший робочий тиждень?
Тебе звільнять, і…
Повтори, який там перший варіант?
Поглянь на мене. Послухай.
Усе, через що ми пройшли,
вони думають, що якісь ляльки нас налякають?
Тож я відвезу дівчаток до школи і потім поїду на роботу.
Ти зайдеш усередину й замкнеш двері.
Гаразд.
Ми впораємось.
Звісно.
- І як це називається? - Початок.
- Не занадто для початку? - Я не розумію, про що ви.
- Мої діти це побачили. - Чия це проблема?
Це місце — мій… Наш дім.
Думаю, це важливо, щоб людина знала своє місце.
На вашому місці,
не уявляю, як я б жила там, де мене не хочуть бачити.
Наодинці.
Зараз наодинці ви.
Усе закінчиться до того, як вони зійдуть з газонів.
Це погроза?
Я не розумію, про що ви.
Беттс? Усе добре?
Усе добре, сонце.
Усе добре.
Чому ви живете там, де вас не хочуть бачити?
Справді.
Сонце.
Запах жасмину в повітрі.
- Мені починає подобатись. - І родина, про яку дбаєте.
Бачите?
Ви самі знайшли відповідь.
- Я б не хотіла, щоб мої діти… - Добре, що у вас їх немає.
Правда ж?
Знайдіть інше місце для життя, пані Еморі.
Бо краще, ніж зараз, вам тут не буде,
навпаки, буде тільки гірше.
Ви знаєте,
один з плюсів бути сусідами, пані Вендел,
що ви знаєте, де мене знайти.
Дякую, Еморі.
Що ж, побачимось на вечірці.
Вона буде після обіду. Ці вечірки такі нудні.
Купка людей у сорочках. Вам не сподобається.
Я б не йшов, якби не мусив. Тому насолоджуйтесь скороченим днем.
Побачимось.
Як ви?
Я можу сказати це повільніше або записати.
Ми продаємо будинок.
Я б хотіла, щоб ви ще раз поглянули на підписаний вами договір.
Це не оренда, технічно кажучи.
Неможливо здати банку під заставу,
а борг амортизується без жодних відсотків.
- Амортизується, тобто… - Тобто це як шахрайство.
Так само дошкуляли останній темношкірій родині, яку я поселила в Комптоні.
Родина Джонсонів на проспекті Торсон.
Є нові чорношкірі родини, які надзвичайно хочуть сюди переїхати.
Певна, що невдовзі ви побачите, що ви тут не самі.
Ви попередите їх, що на них чекає?
- Поліція Комптону. - Сержанта Вітлі, будь ласка.
Здається, спрацювало.
Те, що ти сказала минулого вечора.
Та жінка…
Ті люди…
Їхня злість, Джордже.
Що трапилось?
Я не знаю, пані Вендел…
Бетті, те, що ти сказала на зустрічі…
Збрешу, якщо не скажу,
що всю ніч не спав і думав про це.
Думав про…
усе, що ти сказала.
Якби слова були вчинками…
Знаєш, коли я був у Кореї,
іноді були речі, які треба було зробити.
І…
потрібен певний тип людей,
щоб зробити певні речі.
Знаєш, що зробить мене щасливою?
Вихідний.
Лише б день, коли б мені не треба було приймати якісь рішення.
І щоб хтось подбав про все.
Про весь цей хаос.
- Мені варто… - Боже, та послухай мене.
Я затримала тебе. Уже час.
Дякую за доставку й візит.
Радий допомогти будь-коли.
Мама так завжди казала.
Бетті, якщо є щось, що тобі треба
від мене,
що завгодно,
не вагайся й кажи.
Ходімо звідси.
Хочу тобі щось показати.
Ходімо.
Давай.
- Вони знають, що ми будемо на обіді. - Хто?
Сюди.
- Хто тут? - Біжи!
Ходімо!
Біжи!
Швидше! Сюди!
Пробачте, що зайшла.
Не треба. Я люблю компанію.
Удома, у Джорджії, було повно людей.
Двері були завжди відчинені.
Ви тут довго?
Не дуже довго. Кілька тижнів.
Місяців.
Час тут летить, правда ж?
Думаю, це тому, що завжди світить сонце.
Важко сказати, де закінчується ранок і починається вечір.
Я вміла визначати час за деревами у Північній Кароліні.
Мої дівчатка завжди бачили за тінями, коли вечеря.
Дерева… Я сумую за ними.
Що ж, давайте далі.
Я знаю, що ви не прийшли сюди, щоб говорити про дерева.
Ви шукали мене.
Це так очевидно?
У цей район рідко заходять інші чорношкірі.
І, судячи з виразу на вашому обличчі за вікном, ви їх давно не бачили.
Так.
Я знаю, як важко це може бути.
Це місце. Ці…
люди.
Вони спробували всі наявні брудні фокуси, щоб викурити нас звідси.
Кричали перед домом щодня.
Розкидували цвяхи у дворі.
Закинули лист у поштову скриньку.
«Наглядай за своїми маленькими… чорнушками».
Я перестала спати,
їсти.
Я не могла вийти на вулицю.
Боялась.
Це впливало на… голову.
Я думала, що збожеволію.
Упізнай Господа…
Але в житті все змінюється.
Як він і казав.
Він?
Чоловік у чорному капелюсі.
Ми вільні від одержимості демоном!
Бо ніякий демон не перейде кровну…
Я розповім вам таємницю.
Амінь!
Знаєш, я це робила раніше.
Що?
Те, що вони робили.
Трахалася.
Чому ти не в команді?
Я не знаю.
Мене запрошують, відколи я сюди прийшла.
Ось так. Краще.
Гаразд. Склади губи. Ось так.
Заплющ очі.
Тобі теж треба спробувати.
- Мені? - Чому ні?
Ти — найгарніша темношкіра дівчина, яку я бачила.
Моя мати завжди каже:
«Можна стати кращою.
Можна завжди стати кращою».
Що ти тут робиш?
Хто тобі дозволив тут бути?
Мені час у клас.
- Будь кращою за них. - Відійдіть нахрін від мене!
Відійдіть від мене!
Пробачте.
Усе добре. Не варто було тебе хапати.
- Ти розумна дівчинка. - Ви мене не знаєте.
Ні, не знаю.
Але знаю, що твої батьки не привезли б тебе сюди
й не відвели в цю школу, з цими дітьми,
якщо б не хотіли чогось кращого для тебе.
Спершу я була налякана.
Але він навчив мене.
Навчив бачити все таким, яким воно справді є.
Я марнувала свій час
на тих злих старих білих людей за вікном.
Але насправді мені треба було дбати про свій власний дім.
Робити його чистим.
Хіба він не чистий?
Змалечку я боялась бруду.
Сільська дівчина, що боїться бруду.
Можете собі уявити?
Він знав це про мене.
Сказав, що я готувалася до цього дня все своє життя.
Він змусив мене почати з себе.
Приймати ванну щогодини. Мені це подобалось.
Я терлась, терлась і терлась.
Псалом 51:7.
«І буду я чистий.
Обмий Ти мене, і я стану біліший від снігу».
І коли я була чиста, то й кімната була чистою,
і кухня була чистою…
Що ж…
І тоді настав час очистити своїх хлопчиків.
…напав на чоловіка…
Материнській праці немає кінця.
Вони десь віку моєї Ґрейсі.
Скільки вашим хлопчикам?
Що я роблю?
Пані Джонсон?
Вони в школі?
Роланде, де хлопці?
«…вихід із цієї землі».
Він поглянув на гору й побачив, як їсть велике стадо свиней.
Дияволи біля нього сказали:
«Помісти нас у свиней, щоб ми ввійшли в них».
Тоді Ісус дозволив нечистим духам…
Ось і вони.
Тому що Бог тут, щоб звільнити вас.
Мамо, Бог приходив.
Славте Господа.
Славте Ісуса.
Славте ім'я Його.
Амінь.
Що?
Не думав, що колись побачу цей день.
У тебе часом немає «Олд Фіца»?
Можливо, у власних запасах.
Увага всім, шановні.
Як ви знаєте, під час Першої світової,
я був рядовим…
Мабуть, значно худішим, ніж зараз.
Під час другої битви на Марні й Соммі
я викладався всіма частинами себе, які мені дав Бог.
Саме так.
Але минулого тижня ми виграли більшу битву.
Панове, ми уклали контракт із Пентагоном.
І це насправді завдяки вам.
І ми хочемо віддячити вам тим,
що ми дамо всім інженерам відсоток від прибутку.
Гаразд, хлопці. Дякую. Гарного вечора.
Пані Бетті. Вам сюди.
Елізабет…
Привіт, тату.
Як хлопці Джейн?
Ти не спілкувалась…
Вони в нормі.
Надокучають. Як усі хлопці.
А ти з…
Кларком.
А діти?
Ні. Ми не можемо…
Не можемо знайти…
Останнім часом ми дуже зайняті.
Не кажи мені, що ти пішла на роботу.
Ні, нічого такого. Ні.
Просто справи в районі.
Там, у…
Комптоні.
Досі там.
У тебе досі є Фердинанд.
Звісно.
Не хотів розділяти набір.
Він сумує за Грізельдою.
У тебе досі є…
Ні. Я дуже давно позбулася цього.
Беттс, чому ти повернулась?
Консуела сказала мені, що ти тут.
Як ти, мамо?
Непогано.
Ледь тебе впізнала.
Що роки роблять з жіночим обличчям.
Відповідай батькові.
Чому ти повернулась, Елізабет?
ВЕЛЬМИ ВДЯЧНІ ЗА ВАШУ ДОВГОТРИВАЛУ ВАЖКУ ПРАЦЮ
Еморі?
Я думав, що ти насолоджуватимешся скороченим днем. Я б так робив.
Так, пане, вирішив трішки випити на коня.
Тост пана Стоута для компанії, це дуже щедро, пане.
Так, що ж…
Знаєш, я тут… ми тут дещо в незручній ситуації.
Пане…
Я не сказав Стоуту, розумієш?
Що мій новий інженер…
чорношкірий.
Саме так.
Це лише думки вголос, хоча, можливо, зараз не кращий час.
Звісно, маєте рацію, пане. Ситуація. Я розумію.
Чудово. Я знав, що на тебе можна покластись.
Тут є чорний хід десь отам.
Перепрошую, пане.
Дякую.
Джентльмени.
Генрі Еморі, пане. «Бійці пекла», 370-й.
Ви боєць пекла?
Здолав з ними диявола у 45-му.
О, так.
Так-так.
Познайомтеся з Генрі Еморі.
Так, дозвольте…
Що саме ти робиш тут, синку?
Я — інженер. Здобув ступінь у Фаєтвіллі.
Родина Генрі нещодавно переїхала в Комптон.
- Гаразд. - Східний Комптон.
- Гаразд. - Ви були в Арлі, пане?
Був.
Там досі є траншеї, що ви проклали в Першу світову.
Срали колись у них? Бо вони тільки для цього й годились.
Так.
Найбільше мені б хотілось
опинитися з вами в тих траншеях, хлопці,
але довбана плоскостопість.
Не відволікатиму вас, пане.
Лише хотів познайомитись.
Ось і познайомились.
Ви — скарб, Еморі. Розум і відвага.
Ще хтось із вас ховається там у кущах?
Він — необроблений діамант, пане.
Одразу це побачив. Не підведе вас, пане Стоут.
Якщо вдасться продати, навіть у збиток.
З маленькою позикою від вас
ми змогли б знайти місце без усіх цих турбот.
Можливо тут, у Генкок-парку.
Могли б частіше приїздити.
Хоча б колись.
Ти не була в нас…
Я навіть не знаю скільки часу, а зараз?
Упізнаю Елізабет.
Протягом семи років я не просила…
Кларк працює.
Нам не потрібні подачки, лише позика.
Поки ще не пізно.
Добре, що ти прийшла до мене. І, звісно, я допоможу.
Консуело, принесеш мені чекову книжку, будь ласка?
- Уже несу, пане Гейбер. - Дякую.
Ти певен?
Вона повернулась, Естер.
Мені шкода.
Дякую, Консуело.
Залишишся на ніч.
Ти так далеко їхала.
Ми ще не встигли поговорити.
Знаєш, це може почекати до того, як повечеряємо.
Чому б мені не набрати тобі ванну?
Змиєш бруд з дороги.
Я мушу…
Кларк хвилюватиметься, якщо…
Мама відчуває, що ти чогось хочеш.
Вона думає, що це єдина причина, чому ти повернулась.
Це не так.
Перепрошую?
Я сумувала за вами.
Сумувала, еге ж?
Ти можеш просто виписати чек?
Я б хотіла, щоб ти ніколи сюди не поверталась, Бетті.
Я маю тобі дещо показати.
- Що? Зараз? - Так.
- А вечеря? - Вона зачекає.
Дівчата, ходімо! Ходімо!
Ти з'їв курятину, яку я тобі залишила?
Перекусив з одним другом, чесно кажучи.
Наступного дня завжди смачніше, так?
- Де ти була? - Коли ти прийшов додому?
Десь годину тому?
Ми, напевно, розминулись.
У «Дезмондз» були знижки.
Знову шопінг, Беттс.
У кухню потрібні нові шпалери.
Їхні малюнки все одно були погані, тож…
Хоч я і не очікую, що ти помічатимеш усе, що відбувається.
Я намагався встигнути на твою зустріч.
Нашу зустріч. Усі там були, я виглядала як дурепа.
Марті сказав, що все було добре.
То що було більш важливим?
Забудь про це, добре, Беттс?
Здається, ніби завжди є якась річ чи місце, куди ти радше…
Агов, поглянь на це.
Диво.
Електрика, газ, машина, яку ти хотіла мати, усе воно просто є.
Так, Кларку, ти працюєш, щоб за це все платити.
А понаднормові години з'являться на нашому рахунку, чи…
Ісусе!
Гаразд.
Пробач, що не був на зустрічі.
Я знаю, що ти мене там потребувала, і мені шкода.
Кларку…
Я тебе не потребувала там.
Я б хотіла, щоб ти хотів там бути.
Скоро повернусь.
Пані Еморі?
Я хочу, щоб він це побачив сам!
- Побачив? - Ви знаєте, про що я говорю.
Лак!
Пробачте, що зайшли отак.
Що?
Де ваші діти, пані Джонсон?
Мої хлопці? Вони залишились у тітки на вечір.
Це маячня!
Годі вже! Лак!
Але я бачила…
Що тут трапилось раніше?
Ви намагалися сказати мені.
- Ви можете мені сказати. - Він нічого не може сказати, пані Еморі.
Не промовив жодного слова.
Відколи повернувся.
Ходімо, люба.
Але я бачила…
«Вони пильно стежать», — прошепотів Дік.
«Поверніть нас назад на землю, добрий пане», — відповів Ґріншив.
«Ми стоїмо тут на видноті,
і коли почнеться шторм і будуть білі хвилі позаду нас,
вони нас добре бачитимуть серед піни».
«Так і є, — відповів Дік.
Усі на берег, хутчіше».
Старий Дік має проблеми, так?
Ґріншив урятує його.
Або тільки себе.
Творчий керівник Марія Цехмейструк