CEILALȚI
ZIUA A ȘASEA
PARADISUL CIORILOR
Nu mergem la școală?
- Ai dat tu drumul la radio, tată? - Nu.
Normal că mergem la școală.
E prima zi de școală pentru Gracie Jean.
- Ești gata? - Da.
- Cum sunt unii oameni? - Proști.
Exact.
Plecăm și nu băgăm în seamă toți proștii, bine?
Mergem direct la mașină.
Să ascultați de profesori!
Încuie portiera.
Știu, iubito.
- Ce porcărie! - Uită-te la mine!
- Nu le da satisfacție. - Dă-i în mă-sa!
Bine. Uite ce e,
avem trei variante.
Unu, mă întorc în casă, îmi iau pistolul și-i omor pe țărani.
Fac pușcărie, tu pierzi fetele.
Sincer, nu-mi place prima variantă.
Doi, stau acasă cu tine.
În prima săptămână de muncă?
O să fii concediat și...
Care era prima variantă?
Uită-te doar la mine!
După câte am îndurat,
ce cred că o să rezolve cu niște păpuși?
O să duc fetele la școală, apoi o să mă duc la muncă.
Intri în casă și încui ușa.
Bine.
Ne descurcăm.
- Cum se cheamă asta? - Un început.
- Crucea era prea mult? - Nu știu la ce te referi.
- Copiii mei au văzut asta. - Din vina cui?
Locul ăsta e... Căminul nostru.
E important ca oamenii să știe unde le e locul.
În locul tău,
n-aș vrea să locuiesc undeva unde n-aș fi dorită.
Singură.
Și tu ești singură acum.
N-ar apuca să ajungă aici la timp.
Asta e o amenințare?
Nu știu la ce te referi.
Betts? E totul în regulă?
E foarte bine, draga mea.
E foarte bine.
De ce ai locui undeva unde nu ești dorită?
Vorbesc serios.
Pentru soare.
Mirosul de iasomie din aer.
- Începe să-mi placă. - Și trebuie să ai grijă și de familie.
Vezi?
Ai găsit singură răspunsul.
- Nu mi-aș dori pentru copiii mei... - Bine că nu ai.
Nu-i așa?
Mută-te în altă parte, dnă Emory.
Pentru că mai bine de atât n-o să fie,
ba o să fie tot mai rău.
Știi,
e bine că suntem vecine, dnă Wendell,
pentru că știi unde să mă găsești.
Mulțumesc, Emory.
Ne vedem la chermeză.
E o petrecere după-amiază. E foarte plictisitoare.
Numai înțepați. Nu te-ai distra.
Nici eu n-aș merge, dacă n-aș fi obligat, așa că bucură-te că scapi mai repede.
Data viitoare.
Ce mai faci?
Pot s-o spun mai lent sau să vă scriu.
Vindem.
Vă încurajez să vă uitați pe contractul semnat.
Nu e un credit ipotecar.
Nu există o ipotecă,
datoria e amortizată fără o creștere a valorii dobândite.
- Amortizarea înseamnă... - Înseamnă că asta e camătă.
La fel a fost hărțuită și familia de culoare anterioară.
Familia Johnson, de pe Thorson Avenue.
Sunt alte familii de negri nerăbdătoare să se mute aici.
O să descoperiți că nu sunteți singuri.
Lor o să le spuneți ce-i așteaptă?
- Poliția din Compton. - Cu sergentul Wheatley, vă rog.
Se pare că a mers.
Ce ai spus în seara aia.
Femeia aia...
Oamenii ăia...
Ce tupeu, George!
Ce s-a întâmplat?
Nu știu, dnă Wendell...
Betty, ce ai spus la întrunirea aia...
Aș minți să spun...
că nu m-am gândit toată noaptea la asta.
M-am gândit...
la tot ce ai zis.
Dacă vorbele ar fi fapte...
Când eram în Coreea,
am fost obligat să fac anumite lucruri.
Și...
e nevoie de un anume gen de om
pentru a face anumite lucruri.
Știi ce m-ar face fericită?
O zi liberă.
O zi în care să nu trebuiască să iau nicio decizie.
Și altcineva să se ocupe de toate.
De toată nenorocirea asta.
- Ar trebui... - Doamne, cât am vorbit!
Te-am reținut. Fugi!
Mulțumesc pentru livrare și pentru vizită.
Mereu o plăcere, niciodată un chin.
Așa spunea mama.
Betty, dacă ai vreodată nevoie de ceva
din partea mea,
orice,
nu ezita să-mi ceri.
Hai să o ștergem.
Vreau să-ți arăt ceva.
Haide!
Vino!
- Ei cred că suntem la masă. - Cine?
Aici.
- Cine-i acolo? - Fugi!
Repede!
Fugi!
Repede! Înăuntru!
Scuze de deranj.
Nicio problemă. Îmi place să am oaspeți.
În Georgia, de unde sunt eu, casa era mereu plină.
Ușa era mereu deschisă.
Ești aici de multă vreme?
Nu, de câteva săptămâni.
Luni.
Timpul zboară aici, nu?
Probabil pentru că e soare mereu.
Nici nu mai știi când se încheie dimineața și începe seara.
În Carolina de Nord, știam cât e ora după umbrele copacilor.
Așa își dădeau seama fetele mele când era ora cinei.
Copaci... Îmi lipsesc.
Spune!
Știu că n-ai venit până aici să vorbim despre copaci.
Mă căutai.
E așa de evident?
Nu vezi în fiecare zi un alt negru în cartierul ăsta.
Judecând după figura ta, n-ai mai văzut unul de mult.
Așa e.
Știu cât de greu poate fi.
Locul ăsta. Și...
oamenii ăștia.
Au încercat cele mai murdare șiretlicuri ca să ne alunge.
Urlau la ușă în toiul nopții.
Puneau cuie pe alee.
Au pus o scrisoare în cutia poștală.
„Ai grijă de ciorile tale mici.”
Nu mai dormeam,
nu mai mâncam.
Nu puteam să plec.
Mi-era frică.
Nu mai gândești limpede.
Credeam că o să înnebunesc.
Acceptați-L pe Dumnezeu...
Dar lucrurile se aranjează de la sine.
Exact cum mi-a spus el.
Cine?
Bărbatul cu pălărie neagră.
Am scăpat de posedări demonice!
Niciun demon nu poate trece de sânge...
O să-ți spun un secret.
Amin!
Am mai făcut asta.
Ce?
Ce făceau ei.
Și-o trăgeau.
De ce nu ești în echipa de majorete?
Nu știu.
Se roagă de mine de când am venit.
Așa. E mai bine.
Acum țuguie-ți buzele. Așa.
Închide ochii.
Dar tu ar trebui să dai probă.
- Eu? - De ce nu?
Ești cea mai drăguță fată de culoare din câte am văzut.
Cum spunea mama:
„Poți fi mai bună.”
„Întotdeauna poți fi mai bună.”
Ce cauți aici?
Cine ți-a dat voie aici?
Mă duc la oră.
- Fii mai bună decât ei! - Lasă-mă dracului în pace!
Lasă-mă dracului în pace!
Iartă-mă.
E în regulă, nu trebuia să pun mâna pe tine.
- Ești fată deșteaptă. - Nu mă cunoști.
Așa e.
Știu că părinții tăi nu te aduceau aici,
la școala asta, cu copiii ăștia,
dacă nu voiau ceva mai bun pentru tine.
La început mi-a fost frică.
Dar el m-a învățat.
M-a învățat să văd lucrurile așa cum sunt.
Eu pierdeam timpul
cu albii ăia răi care se adunau la geam.
De fapt, trebuia să mă ocup de casa mea.
S-o fac curată.
Nu e curată?
De când eram mică, îmi era frică de praf.
O fată de la țară care se teme de praf!
Îți vine să crezi?
El știa asta.
A zis că toată viața m-am pregătit pentru ziua asta.
M-a pus să încep cu mine însămi.
Să fac baie o dată pe oră. Mi-a plăcut.
M-am frecat și m-am tot frecat.
Psalmii, 51:7.
„Voi fi curat.
Spală-mă și voi fi mai alb decât zăpada.”
Când eu eram curată, când camera era curată,
când bucătăria era curată...
Ei bine,
a venit vremea să-mi spăl băieții.
...a întâlnit un bărbat...
Munca unei mame nu se sfârșește niciodată.
Par să fie de vârsta lui Gracie.
Câți ani au băieții tăi?
Ce fac?
Dnă Johnson?
Sunt la școală?
Roland, unde sunt băieții?
...să nu-i trimită afară din ținutul ăsta.
Bărbatul s-a uitat la munte, era o turmă mare de porci care pășteau.
Și dracii L-au rugat și au zis:
„Trimite-ne în porcii aceia, ca să intrăm în ei.”
Iisus le-a dat voie. Și duhurile necurate...
Au venit.
Pentru că Dumnezeu te eliberează.
Mamă, a venit Domnul.
Slăvit fie Domnul.
Slăvit fie Iisus.
Slăvit fie numele lui.
Amin.
Ce?
Nu credeam că o să apuc ziua asta.
Ai niște Old Fitz în spate?
Poate în rezerva mea personală.
Liniște, stimați domni!
Așa cum știți, în Primul Război Mondial
am fost infanterist...
Acum sunt ceva mai rotofei.
După a doua bătălie de pe Marna și cea de pe Somme,
m-am întors viu și nevătămat.
Nu e puțin lucru.
Dar săptămâna trecută am câștigat o bătălie și mai mare.
Domnilor, am obținut contractul cu Pentagonul.
E meritul vostru.
Și, ca să vă mulțumim,
vrem să le oferim tuturor inginerilor o parte din profit.
În regulă. Mulțumesc. Distracție plăcută!
Dră Betty. Poftiți!
Elizabeth...
Bună, tată!
Ce fac băieții lui Jane?
N-ai mai ținut...
Sunt în regulă.
Enervanți. Ca toți băieții.
Iar tu și...
Clarke.
Aveți copii?
Nu. Nu putem...
Nu putem să ne facem...
Suntem foarte ocupați în ultimul timp.
Nu-mi spune că a trebuit să te angajezi.
Nu, nimic de genul ăsta.
Dar am multe activități în cartier.
În...
Compton.
Tot acolo stați.
Încă îl ai pe Ferdinand.
Sigur că da.
Mi-a părut rău când am stricat setul.
Îi e dor de Griselda.
O mai ai...
Nu, am aruncat-o demult.
Betts, de ce ai venit?
Consuela mi-a spus că ești aici.
Ce faci, mamă?
Acceptabil.
Era să nu te recunosc.
Ce efect are vârsta asupra chipului unei femei!
Răspunde-i tatălui tău.
De ce te-ai întors, Elizabeth?
MULȚUMIRI PENTRU MUNCA GREA DEPUSĂ
Henry?
Credeam că o să profiți de programul redus. Eu aș fi făcut-o.
Da, domnule, am zis să beau ceva înainte să plec.
Toastul dlui Stoat... Compania e foarte generoasă.
Da...
Sunt... Suntem într-o încurcătură.
Domnule...
Nu i-am spus lui Stoat, înțelegi?
Că noul meu inginer e...
negru.
Exact.
Îmi dau și eu cu părerea, dar poate nu e cel mai bun moment.
Sigur, aveți dreptate. Încurcătura. Am înțeles.
Excelent! Știam că mă pot baza pe tine.
Există o ieșire secundară acolo.
Scuzați-mă.
Mulțumesc.
Domnilor.
Sunt Henry Emory, domnule. Dracii din 370.
Ai fost cu dracii?
Le-am trimis diavolul pe cap în '45.
Da.
Salutare!
Vi-l prezint pe Henry Emory.
Dă-mi voie...
Ce anume faci aici, băiete?
Sunt inginer. Am studiat la Fayetteville.
Familia lui Henry tocmai s-a mutat în Compton.
- Bine. - East Compton.
- Bine. - Ați luptat la Arles, domnule?
Da.
Am văzut tranșeele pe care le-ați făcut în Primul Război.
Te-ai căcat în ele? Pentru că de altceva nu erau bune.
Da.
Dorința mea cea mare
e să fi fost în tranșee, alături de voi,
dar am platfus.
Nu vă rețin, domnule.
Voiam doar să mă prezint.
Și ai făcut-o.
Ești demn de toată lauda, Henry. Inteligent și curajos.
Mai sunt și alții ca tine ascunși pe undeva?
E un diamant neșlefuit.
L-am remarcat imediat. N-o să vă dezamăgim, dle Stoat.
Dacă putem să vindem, chiar și în pierdere,
cu un mic împrumut de la voi
ne-am putea găsi o casă departe de necazurile astea.
Poate chiar aici, în Hancock Park.
V-am vizita mai des.
Sau pentru prima oară.
N-a mai venit la noi de...
Nici nu mai știu cât a trecut. Iar acum?
Vechea Elizabeth.
În șapte ani, n-am cerut...
Clarke muncește.
Nu vrem pomană, doar un împrumut.
Până nu e prea târziu.
E bine că ai venit la mine. Sigur că pot să te ajut.
Consuela, adu-mi carnetul de cecuri, te rog.
- Imediat, dle Haber. - Mulțumesc.
Ești sigur?
S-a întors, Esther.
Îmi pare rău.
Mulțumesc, Consuela.
O să rămâi peste noapte.
Ai bătut atâta drum!
Ne vizitezi foarte rar.
Știi ce... Hai s-o lăsăm pentru după cină.
O să-ți umplu cada.
Să te speli după drum.
Ar trebui...
Clarke își face griji dacă eu nu...
Mama ta simte că vrei ceva.
Crede că doar de asta te-ai întors.
Nu e adevărat.
Poftim?
Mi-a fost dor de voi.
Chiar ți-a fost, nu-i așa?
Poți să îmi completezi un cec?
Mi-aș fi dorit să nu te întorci niciodată, Betty.
Trebuie să-ți arăt ceva.
- Ce? Acum? - Da.
- Și cina? - Nu se strică.
Fetelor, haide!
Ai găsit puiul à la king pe care ți l-am lăsat?
Am mâncat ceva cu un coleg.
Oricum e mai bun a doua zi, nu?
- Unde ai fost? - Când ai ajuns acasă?
Cam acum o oră.
Te-am ratat de puțin.
Erau reduceri la Desmond's.
Las-o mai moale cu cumpărăturile.
Ne trebuie tapet nou în bucătărie.
Aveau niște modele oribile, așa că...
Nu că m-aș aștepta să remarci schimbările din casă.
Am încercat să ajung la întrunirea ta.
A noastră. A venit toată lumea, m-am făcut de râs.
Marty zicea că a ieșit grozav.
Ce treabă mai importantă ai avut?
Încetează, Betts!
Mereu preferi să faci altceva, să fii altundeva...
Uite!
Un miracol.
Electricitate, gaz, mașina pe care trebuia neapărat s-o ai, toate apar din senin.
Da, Clarke, muncești ca să le plătești.
Orele astea suplimentare se reflectă și în contul nostru sau...
Dumnezeule!
Bine.
Îmi pare rău că n-am ajuns la întrunire.
Știu că aveai nevoie de mine, iartă-mă.
Clarke...
N-aveam nevoie de tine.
Voiam să-ți dorești să fii acolo.
Vin imediat.
Dnă Emory?
Voiam să vadă cu ochii lui.
- Să vadă? - Știi la ce mă refer.
Luck!
Scuze că am venit neinvitați.
Unde sunt copiii, dnă Johnson?
Băieții mei? Stau la mătușa lor în seara asta.
Vrăjeală!
Ajunge! Luck!
Dar am văzut...
Ce s-a întâmplat aici mai devreme?
Încercai să-mi spui.
- Poți să-mi spui. - Nu poate să spună nimic, dnă Emory.
N-a mai scos nicio vorbă
de când s-a întors de pe front.
Hai, iubito!
Dar am văzut...
„Sunt paznici buni”, șopti Dick.
„Să ne întoarcem pe pământ, stăpâne”, răspunse Greensheve.
„Aici suntem prea expuși. Uite,
când valurile o să se spargă cu putere în spatele nostru,
o să ne vadă cu ușurință pe fundalul spumei.”
„Adevărat grăiești”, zise Dick.
„Către țărm, degrabă!”
Bătrânul Dick a dat de belea, nu?
Greensheve o să-l salveze.
Sau poate se salvează singur.
Subtitrarea: Robert Ciubotaru