ŐK
HATODIK NAP
NIGGER MENNYORSZÁG
Nem megyünk iskolába?
-Bekapcsoltad a rádiót, apu? -Nem.
Persze, hogy mentek iskolába.
Ez Gracie Jean első napja.
-Mehetünk? -Igen.
-Milyenek egyesek? -Ostobák.
Így van.
Most elmegyünk, és nem törődünk sem az ostobákkal, sem az ostobaságaikkal, jó?
Egyenesen a kocsihoz!
Figyeljetek a tanáraitokra!
Zárd be az ajtót!
Tudom, édesem!
-Nézd, mit műveltek! -Nézz rám, szívem!
-Ne add meg nekik ezt az örömöt! -Menjenek a picsába!
Na jó, figyelj,
három lehetőségünk van.
Első: visszamegyek a házba, felkapom a stukkeremet, és kinyírom a meszeseket.
Börtönbe kerülök, és a lányokat elveszik tőled.
Őszintén szólva nem igazán vagyok oda ezért a lehetőségért.
Második: itthon maradok veled.
Az első munkaheteden?
Kirúgnak, és...
Mi is volt az első lehetőség?
Rám nézz! Csak rám!
Azok után, amin keresztülmentünk,
mit érhetnek el pár rongybabával?
Elviszem a lányokat az iskolába, aztán dolgozni megyek.
Te bemész, és bezárod az ajtót.
Jó.
Megoldjuk ezt.
Igen.
-Maga szerint mi ez? -A kezdet.
-Merész kihívás? -Nem tudom, mire céloz.
-A gyerekeimnek is látniuk kellett. -És ki tehet erről?
Ez a hely az én... A mi otthonunk.
Szerintem fontos, hogy tudjuk, hol a helyünk.
Ami engem illet,
el sem tudom képzelni, hogy olyan helyen éljek, ahonnan kinéznek.
Teljesen egyedül.
Maga teljesen egyedül van most.
Vége is lenne, mielőtt azok lelépnek a pázsitjukról.
Most fenyeget?
Nem tudom, mire céloz.
Betts? Minden rendben?
Hogyne, édesem.
Minden rendben.
Miért élne egy olyan helyen, ahonnan kinézik?
Komolyan.
Napsütés.
Jázminillat a levegőben.
-Kezdem megszeretni. -Ráadásul családja van.
Látja?
Rá is jött a válaszra.
-Nem szeretném, hogy a gyerekeim... -Még jó, hogy nincsenek.
Nem igaz?
Költözzenek el, Mrs. Emory!
Mert ennél jobbra nem számíthatnak itt,
sőt, csak rosszabbra.
Nézze,
az az előnye annak, hogy szomszédok vagyunk, Mrs. Wendell,
hogy tudja, hol talál.
Kösz, Emory.
Akkor találkozunk a bulin!
Ma délután lesz. Újabb dögunalmas parti,
egy rakás nagyképű fazonnal. Biztos nem élvezné.
Én se mennék, ha nem lenne muszáj, úgyhogy csak örüljön, hogy dolgozhat!
Legközelebb.
Minden jót.
Lassabban is mondhatom, ha szeretné, vagy leírhatom.
Eladjuk.
Kérem, hogy vessen még egy pillantást a megállapodásra, amit aláírtak!
Ez tulajdonképpen nem bérleti szerződés.
Nincs banki jelzálog,
és az adósság tőkeelhatárolás nélkül amortizálódik.
-Az amortizálódás azt jelenti... -Hogy ez uzsora.
Az utolsó színes bőrűeket, akiket Comptonba költöztettem, szintén zaklatták.
A Johnson családot a Thorson Avenue-n.
Más néger családok alig várják, hogy ide költözhessenek.
Biztos vagyok benne, hogy hamarosan meglátja, nem lesz itt egyedül.
Őket figyelmezteti majd, hogy mi vár rájuk?
-Comptoni rendőrség. -Wheatley őrmestert kérem!
Azt hiszem, bevált.
Amit a múltkor mondott.
Az a nő...
Azok az emberek...
A gyűlöletük, George.
Mi történt?
Nem tudom, Mrs. Wendell...
Betty, amit a gyűlésen mondott...
Hazudnék, ha azt állítanám,
hogy nem gondolkodtam rajta egész éjjel.
Mindazon...
amit mondott.
Ha a szavak tettek lennének...
Tudja, amikor Koreában voltam,
meg kellett tenni bizonyos dolgokat.
És...
vannak dolgok, amiket csak
egy bizonyos típusú ember tud megtenni.
Tudja, mi tenne engem boldoggá?
Egy szabadnap.
Egyetlen nap, amikor nem kell döntést hoznom.
És valaki más foglalkozna mindennel.
Ezzel a kellemetlenséggel.
-Nekem most... -Jaj, istenem!
Feltartottam. Menjen csak!
Köszönöm a szállítást és a látogatást.
Mindig öröm, sosem munka.
Anyám mondogatta ezt.
Betty, ha szüksége van valamire
tőlem,
bármire,
csak kérje nyugodtan!
Húzzunk innen!
Mutatok neked valamit.
Gyere!
Menjünk!
-Úgy tudják, ebédelünk. -Kik?
Itt.
-Ki van ott? -Futás!
Nyomás!
Fuss!
Gyorsan! Menj be oda!
Elnézést a hívatlan látogatásért.
Semmi gond. Szeretem a társaságot.
Otthon, Georgiában, nagy volt a jövés-menés a házunkban.
Mindig nyitva állt az ajtónk.
Régóta van itt?
Nem, csak pár hete.
Vagy hónapja.
Repül az idő itt, nem?
Szerintem azért, mert mindig süt a nap.
Nehéz megkülönböztetni a napszakokat.
Észak-Karolinában a fák mutatták, mennyi az idő.
A lányaim az árnyékokból tudták, mikor van vacsora.
Fák... Mennyire hiányoznak!
Nos, hallgatom.
Tudom, nem azért jött, hogy fákról beszéljünk.
Engem keresett.
Ennyire nyilvánvaló?
Nem mindennap látni négert ezen a környéken.
És ahogy elnéztem az arckifejezését az ablakomból, már jó ideje nem látott.
Igen.
Tudom, milyen nehéz.
Ez a hely. Ezek...
az emberek.
Az összes létező piszkos trükköt bevetették, hogy elűzzenek minket innen.
Ordibáltak a ház előtt éjjelente.
Szögeket szórtak a kocsifelhajtóra.
Levelet hagytak a postaládában.
„Tartsd szemmel a kis... niggereidet!”
Nem tudtam aludni,
sem enni.
A házból sem tudtam kimenni.
Féltem.
Megzavarodik az ember.
Azt hittem, megőrülök.
Fogadd el az Urat...
De a dolgok változnak.
Ahogy ő is megmondta.
Kicsoda?
A fekete kalapos férfi.
Megszabadultunk a démoni megszállottságtól!
Mert egyetlen démon sem lépheti át a vérvonalat...
Elárulok egy titkot.
Ámen! Ámen!
Én már csináltam azt.
Mit?
Amit ők ketten csináltak.
Dugtam.
Miért nem vagy a pomponcsapatban?
Nem tudom.
Azóta kérnek rá, amióta itt vagyok.
Így már jobb.
Most csücsörítsd a szádat! Így.
Csukd be a szemed!
De te lehetnél pomponlány.
-Én? -Miért ne?
Te vagy a legszebb színes bőrű lány, akit valaha láttam.
Ahogy anyám szokta mondani:
„Lehetsz jobb is.
Mindig lehetsz jobb.”
Mit csinálsz te itt?
Ki mondta, hogy bejöhetsz ide?
Órára kell mennem.
-Legyél jobb náluk! -Ne nyúljon hozzám, baszki!
Szálljon le rólam!
Ne haragudjon!
Semmi baj. Nem kellett volna megragadjalak.
-Te okos lány vagy. -Nem is ismer engem.
Ez igaz.
De azt tudom, hogy a szüleid nem írattak volna
ebbe az iskolába, a fehér kölykök közé,
ha nem akarnának jobb életet neked.
Először féltem.
De ő megtanított.
Arra, hogy meglássam a lényeget.
Mert míg arra vesztegettem az időmet,
hogy a házam előtti szemét fehérekkel foglalkozom,
a saját otthonommal kellett volna törődnöm.
Hogy tiszta legyen.
Most tisztaság van, nem?
Kiskorom óta félek a piszoktól.
Egy vidéki lány, aki fél a piszoktól!
Hihetetlen, nem?
Ő tudta ezt rólam.
Azt mondta, hogy egész életemben erre a napra készültem.
Azt akarta, hogy magammal kezdjem.
És óránként fürödjek. Ez tetszett.
Csak sikáltam magam, szüntelenül.
Zsoltárok könyve, 51:9.
„Tiszta leszek;
moss meg engemet, és fehérebb leszek a hónál.”
És amikor én is tiszta voltam, és a szoba is,
meg a konyha is...
Nos,
akkor ideje volt megtisztítani a fiaimat is.
...találkozott egy férfival...
Egy anya munkája sosem ér véget.
Az én Gracie-mmel egyidősek lehetnek.
Hány évesek a fiai?
Mit csinálok?
Mrs. Johnson?
Iskolában vannak?
Roland, hol vannak a fiúk?
„...ne küldje el őket arról a vidékről.
Vala pedig ott a hegynél egy nagy disznónyáj, a mely legel vala.
És az ördögök kérik vala őt mindnyájan, mondván:
Küldj minket a disznókba, hogy azokba menjünk be.
És Jézus azonnal megengedé nékik. A tisztátalan lelkek...”
Itt vannak.
Mert Isten szabaddá tesz minket.
Anya, eljött az Úr.
Dicsértessék Isten!
Dicsértessék Jézus!
Dicsértessék az ő neve!
Ámen!
Mi az?
Sosem hittem volna, hogy megélem ezt.
Esetleg nincs egy kis dugi Old Fitzgerald whiskey-d?
Talán a magánkészletemben.
Csendet kérek, tisztelt uraim!
Mint tudják, az első világháborúban
bokorugró voltam...
Talán már nem menne nagyon az ugrás.
A második marne-i és a somme-i csatáról élve tértem vissza,
és minden istenadta testrészem megmaradt.
És ez nem kis teljesítmény.
De a múlt héten egy még nagyobb csatát nyertünk.
Uraim, elnyertük a Pentagon-szerződést!
És ez mind önöknek köszönhető.
Hálánk jeléül
minden mérnökünk nyereségrészesedést kap.
Köszönöm, emberek! Jó szórakozást!
Miss Betty! Erre tessék!
Elizabeth...
Szia, apa!
Hogy vannak Jane fiai?
Szóval nem tartod velük...
Jól vannak.
Idegesítőek, mint minden fiú.
És te meg...
Clarke.
Nektek nincsenek gyerekeitek?
Nem. Nem tudunk...
Valahogy nem találunk...
Elég mozgalmas mostanában az életünk.
Csak nem kellett állást találnod?
Nem, szó sincs ilyesmiről.
Csak a környéken történik egy s más.
Ott...
Comptonban.
Még mindig ott laktok.
Még megvan Ferdinand.
Hát persze.
Nem akartam megbontani a készletet.
Hiányzik neki Griselda.
Még megvan...
Nem. Már évekkel ezelőtt megszabadultam tőle.
Betts, miért jöttél vissza?
Consuela mondta, hogy itt vagy.
Hogy vagy, anya?
Tűrhetően.
Alig ismertelek meg.
Hogy elbánnak az évek egy nő arcával!
Válaszolj apádnak!
Miért jöttél vissza, Elizabeth?
NAGYON KÖSZÖNJÜK A KEMÉNY MUNKÁJUKAT!
Emory!
Azt hittem, inkább a szabad délutánját élvezi. Én azt tenném.
Csak gondoltam, iszom valamit, mielőtt megyek.
Mr. Stoat köszöntője, a vállalat, igen nagylelkű, uram.
Igen, nos...
Tudja, egy kicsit... Kínos helyzetben vagyunk.
Uram...
Igazából nem mondtam el Stoatnak, érti?
Hogy az új mérnököm egy...
Néger.
Pontosan.
Csak hangosan gondolkodom, hogy talán jobb, ha nem most tudja meg.
Persze, igaza van, uram. Kínos lenne. Megértem.
Nagyszerű! Tudtam, hogy számíthatok magára.
Van egy hátsó bejárat ott.
Bocsásson meg, uram!
Köszönöm.
Uraim!
Henry Emory, uram. 370-es hadosztály.
Ön pokoli volt?
Az ördögöt küldtük rájuk 45-ben.
Értem.
Hahó!
Szeretném bemutatni Henry Emoryt.
Igen, hadd...
Szóval, pontosan mit csinál a cégnél, fiam?
Mérnök vagyok. A Fayetteville-en diplomáztam.
Henry családja most költözött Comptonba.
-Rendben. -Kelet-Comptonba.
-Értem. -Ön harcolt Arles-ban, uram?
Igen.
Voltak árkok, amiket önök ástak az első világháborúban.
Szartak beléjük? Mert csak arra voltak jók.
Igen.
Ha kívánhatnék valamit,
az lenne, hogy ott lehessek magukkal a lövészárokban,
de ez a fránya lúdtalpam!
Nem tartom fel, uram.
Csak be akartam mutatkozni.
Hát, sikerült.
Maga egy tekintély, Henry. Eszes és bátor.
Más magafajta is bujkál odakint?
Ő egy csiszolatlan gyémánt, uram.
Azonnal észrevettem. Nem fog csalódást okozni, Mr. Stoat.
Ha sikerülne eladnunk, még veszteséggel is,
és ti adnátok egy kis kölcsönt,
elköltözhetnénk egy nyugodtabb helyre.
Talán ide, Hancock Parkba.
Többet láthatnánk egymást.
Vagy akár sose.
Nem látogatott minket már vagy...
Nem is tudom, mióta, és most?
Elizabeth már csak ilyen.
Hét év alatt egyszer sem kértem...
Clarke dolgozik.
Nem adományt kérünk, csak kölcsönt.
Mielőtt túl késő lesz.
Jó, hogy hozzám jöttél. És persze, hogy tudok segíteni.
Consuela, idehozná a csekkfüzetemet, kérem?
-Máris, Mr. Haber. -Köszönöm.
Biztos vagy benne?
Elizabeth visszatért, Esther.
Sajnálom.
Köszönöm, Consuela.
Itt maradsz éjszakára.
Ha már ekkora utat tettél meg.
Ne legyen ilyen rövid ez a látogatás.
Szerintem ez várhat is vacsora utánig.
Készítek neked egy fürdőt.
Hogy felfrissítsd magad.
Nekem el kellene...
Clarke aggódik, ha nem...
Anyád úgy érzi, akarsz valamit.
Szerinte csak ezért jöttél vissza.
Ez nem igaz.
Tessék?
Hiányoztál.
Nem mondod?
Megírnád a csekket?
Istenemre azt kívánom, bár sose jöttél volna vissza, Betty.
Mutatnom kell valamit!
-Mi? Most? -Igen.
-Mi van a vacsorával? -Az várhat.
Gyertek, lányok! Menjünk!
Megetted a csirkét, amit hagytam neked?
A fiúkkal vacsoráztam.
De másnap úgyis finomabb, nem?
-Te hol voltál? -Mikor értél haza?
Talán egy órája.
Épp elkerülhettük egymást.
A Desmond'sban kiárusítás volt.
Nem kéne annyit vásárolnod, Betts!
A konyhába új tapéta kell.
De borzalmas mintájúak voltak, úgyhogy...
Bár úgyse veszel észre semmit, ami itt történik.
Megpróbáltam elszabadulni a gyűlésedre.
Gyűlésünkre. Mindenki ott volt, tiszta hülyének tűntem.
Marty azt mondta, szuperül sikerült.
Szóval, mi volt fontosabb?
Hagyjuk ezt, Betts!
Úgy tűnik, te mindig inkább valahol máshol...
Ezt nézd!
Egy csoda!
Az áram, a gáz, a kocsi, ami kellett neked, minden.
Ja, Clarke, te azért dolgozol, hogy kifizess mindent.
A túlóráid a bankszámlánkon is látszanak majd, vagy...
Jézus isten!
Na jó.
Sajnálom, hogy nem voltam ott a gyűlésen.
Tudom, hogy szükséged volt rám, ne haragudj!
Clarke...
Nem volt szükségem rád.
Azt akartam, hogy te akarj ott lenni.
Mindjárt visszajövök.
Mrs. Emory?
Azt akartam, hogy a férjem is lássa!
-Micsodát? -Tudja jól, miről beszélek.
Luck!
Elnézést, hogy így berontunk magához.
Hát ez?
Hol vannak a gyerekei, Mrs. Johnson?
A fiaim? A nagynénjüknél vannak ma este.
Baromság!
Elég volt! Luck!
De én láttam...
Mi történt, amikor itt voltam?
Maga megpróbálta elmondani.
-Nekem elmondhatja. -Nem tudja elmondani, Mrs. Emory.
Egy szót sem szólt.
Mióta visszatért.
Gyere, szívem!
De én láttam...
„Vigyáznak ránk - suttogta Dick.
Térjünk vissza a földre, jó uram - felelte Greensheve.
Itt túl jól láthatóak vagyunk.
Amint a tenger vad, fehér hullámzásba kezd mögöttünk,
a haboktól jól kivehetőek leszünk.
Igazat beszélsz - tért vissza Dick.
A partra velünk, gyorsan!”
Az öreg Dick bajban van, mi?
Greensheve meg fogja menteni.
Vagy talán ő menti meg magát.
A feliratot fordította: Szíjj Julianna
Kreatívfelelős Hegyi Júlia