ONI
DEN ŠESTÝ
NEBE PRO NEGRY
My nejdeme do školy?
-Poslouchal jsi rádio? -Ne.
Samozřejmě, že jdeme do školy.
Je to první den Gracie Jean.
-Připravená? -Ano.
-Někteří lidi jsou co? -Hlupáci.
Přesně tak.
Takže odcházíme a nebudeme si všímat hlupáků, ani hloupých věcí, že?
Běžte rovnou k autu.
Poslouchej učitele.
Zamkni dveře.
Já vím, zlato.
-Podívej se na to svinstvo. -Zlato, no tak.
-Nedopřej jim tu radost. -K čertu s nima.
Podívej,
máme tři možnosti.
První. Vrátím se do domu pro pistoli a všechny ty bělouše zabiju.
Půjdu do vězení a vezmou ti holky.
První možnost se mi popravdě nezamlouvá.
Druhá. Zůstanu tady s tebou.
První týden v práci?
Vyhodí tě a...
Jaká že byla první možnost?
Dívej se na mě. Jen na mě.
Tolik jsme toho spolu prožili.
Co si myslí, že udělá pár panenek?
Teď vezmu holky do školy a pojedu do práce.
Ty půjdeš dovnitř a zamkneš dveře.
Dobře.
Zvládneme to.
Zvládneme.
-Co to má být? -Začátek.
-Kříž je na vás moc okázalý? -Nevím, o čem to mluvíte.
-Viděly to moje děti. -A za to může kdo?
Tohle je můj... Náš domov.
Myslím, že je důležité, aby člověk znal své místo.
Kdyby šlo o mě,
nemohla bych bydlet někde, kde mě nechtějí.
Úplně sama.
Teď jste taky sama.
Než sem doběhnou ze svých trávníků, bude po všem.
To je výhrůžka?
Nevím, o čem to mluvíte.
Betts? Všechno v pořádku?
V naprostém, zlatíčko.
V naprostém.
Proč bydlíte někde, kde vás nikdo nechce?
Vážně.
Sluneční svit.
Vůně jasmínu ve vzduchu.
-Začíná se mi tu líbit. -A musíte myslet na rodinu.
Vidíte?
Odpověděla jste si sama.
-Nechtěla bych, aby moje děti... -Tak ještě, že žádné nemáte.
Není to tak?
Běžte bydlet jinam, paní Emoryová.
Protože lepší už to tu pro vás nebude,
jen mnohem horší.
Víte, paní Wendellová,
na tom, že jsme sousedky, je dobré,
že víte, kde mě najdete.
Díky, Emory.
No, uvidíme se na večírku.
Odpoledne máme takovou akci. Je to hrozná nuda.
Banda kravaťáků. To by vás nebavilo.
Kdybych nemusel, taky bych tam nešel. Užijte si volné odpoledne.
Příště.
Dobrý den.
Můžu to říct pomaleji, jestli chcete, nebo to napíšu.
Chceme to prodat.
Doporučuji vám podívat se na smlouvu, kterou jste podepsali.
Není to úplně na splátky.
Dům není zatížen hypotékou
a dluh je amortizován bez nárůstu čisté hodnoty nemovitosti.
-Amortizován znamená... -Znamená to, že je to lichva.
Stejné obtěžování zažila poslední barevná rodina, které jsem tam prodala dům.
Johnsonovi na Thorsonově ulici.
Nové černé rodiny se sem hrnou každý den.
Za chvíli poznáte, že nejste sami.
Budete je varovat, co je čeká?
-Comptonská policie. -Seržanta Wheatleyho, prosím.
Asi to zabralo.
To, co jste tuhle večer říkala.
Ta žena...
Ti lidé...
Mají takovou drzost, Georgi.
Co se stalo?
Já vám nevím...
Co jste říkala na té schůzi...
Lhal bych, kdybych tvrdil,
že jsem o tom nepřemýšlel celou noc.
Nepřemýšlel...
o všem, co jste řekla.
Kdyby slova byly skutky...
Víte, když jsem byl v Koreji,
někdy se objevily věci, které bylo potřeba udělat.
A...
na určité věci
je potřeba určitý typ člověka.
Víte, co by mi udělalo radost?
Den volna.
Jen jeden den, kdy bych nemusela o ničem rozhodovat.
A o všechno by se postaral někdo jiný.
O celou tuhle věc.
-Měl bych... -Ach Bože.
Já vás tady zdržuju. Šup šup.
Děkuji za donášku a návštěvu.
Vždy potěšení, nikdy práce.
To říkávala moje matka.
Betty, kdybyste od mě cokoli
potřebovala,
cokoli...
řekněte si.
Zmizíme odsud.
Chci ti něco ukázat.
No tak.
Pojď.
-Vědí, že budeme na obědě. -Kdo?
Tady.
-Kdo je tam? -Utíkej!
Běž!
Utíkej!
Rychle! Tam!
Omlouvám se, že jsem sem tak vpadla.
To nic. Společnost mám ráda.
Doma v Georgii bylo plno lidí.
Dveře jsme měli pořád otevřené.
Bydlíte tu dlouho?
Ani ne. Pár týdnů.
Měsíců.
Čas tady letí, že?
Asi proto, že pořád svítí slunce.
Těžko říct, kdy končí ráno a začíná večer.
V Severní Karolíně jsme čas určovali podle stromů.
Moje dcery věděly kdy jít na večeři podle stínů.
Stromy... po těch se mi stýská.
Tak povídejte.
Vím, že jste sem nepřišla mluvit o stromech.
Hledala jste mě.
Je to tak zjevné?
V téhle čtvrti se další černoch nevidí každý den.
A podle vašeho výrazu, už je to nějaká doba.
To ano.
Vím, jak to může být těžké.
Tohle místo. Tihle...
lidi.
Zkusili všechno, aby nás odsud dostali.
Uprostřed noci křičeli před domem.
Na příjezdovku dali hřebíky.
Strčili dopis do schránky.
„Dávej pozor na své malé... negry.“
Nemohla jsem spát,
jíst.
Nemohla jsem z domu.
Bála jsem se.
Zamotá vám to hlavu.
Myslela jsem, že se zblázním.
Poznejte Pána...
Ale věci se většinou vyřeší samy.
Přesně jak říkal.
Kdo?
Ten muž v černém klobouku.
Jsme osvobozeni od démonické posedlosti!
Protože žádný démon nepřekročí pokrevní linii...
Řeknu vám tajemství.
Amen! Amen!
Já už jsem to taky dělala.
Co?
To, co oni.
Šukala.
Proč nejsi v týmu?
Já nevím.
Škemrají od té doby, co jsem tady.
To je lepší.
Dej rty takhle.
Zavři oči.
Měla by ses přihlásit.
-Já? -Proč ne?
Jsi ta nejhezčí barevná holka, co jsem kdy viděla.
Jak vždycky říká moje máma:
„Můžeš být lepší.
Vždycky můžeš být lepší.“
Co tady děláš?
Kdo ti řekl, že sem můžeš?
Musím do třídy.
-Buď lepší než oni. -Nechte mě!
Nechte mě, sakra!
Omlouvám se.
To nic. Neměl jsem na tebe sahat.
-Jsi chytrá holka. -Vždyť mě neznáte.
Neznám.
Ale vím, že by tě máma s tátou nevzali sem
a nedali do školy s těmihle dětmi,
kdyby pro tebe nechtěli něco lepšího.
Nejdřív jsem se bála.
Ale učil mě.
Naučil mě věci vidět, jaké skutečně jsou.
Plýtvala jsem časem
na ty zlé bělochy před mými okny.
Přitom jsem se měla starat o svůj dům.
Uklízet.
Je tu čisto, že?
Už odmala jsem se bála špíny.
Holka z venkova, co se bojí špíny.
Věřila byste tomu?
Věděl to o mně.
Říkal, že se na tento den připravuji celý život.
Musela jsem začít se sebou.
Koupel každou hodinu. To se mi líbilo.
Drhla jsem se a drhla.
Žalm 51:7.
„Budu čistý.
Umyj mě a budu bělejší než sníh.“
A když jsem byla čistá, místnost byla čistá
a kuchyň byla čistá...
No,
pak byl čas umýt mé chlapce.
...přišel na člověka...
Práce matky není nikdy hotová.
Vypadají stejně staří jako moje Gracie.
Kolik je vašim chlapcům?
Co to dělám?
Paní Johnsonová?
Jsou ve škole?
Rolande, kde jsou kluci?
„...pryč z té krajiny.“
Pohlédl na horu a viděl, jak se krmí velké stádo prasat.
Řekli ďáblové vedle něho:
„Pošli nás do prasat, ať do nich můžeme vstoupit.“
Ježíš tedy šel a dovolil nečistým duchům...
Tady jsou.
Neboť Bůh tě osvobodí.
Matko, přišel Pán.
Chvála Bohu.
Chvála Ježíši.
Jeho jméno budiž pochváleno.
Amen.
Co je?
Nečekal jsem, že tohle někdy uvidím.
Asi někde vzadu nemáš Old Fitz, co?
Možná v mém soukromém skladu.
Prosím o klid, vážení pánové.
Jak víte, v první světové
jsem byl v armádě.
To už je dávno.
Z druhé bitvy na Marně a na Sommě
jsem vyvázl se všemi údy, co mi Bůh nadělil.
To není špatné.
Ale minulý týden jsme vyhráli větší bitvu.
Pánové, dostali jsme smlouvu s Pentagonem.
A to je vlastně díky vám.
Jako poděkování
dáme všem inženýrům procento ze zisku.
Dobře, lidi. Díky. A dobře se bavte.
Slečno Betty. Pojďte dál.
Elizabeth...
Ahoj, tati.
Jak se mají Janini chlapci?
Neozvala ses...
Jsou v pořádku.
Otravní. Jako všichni kluci.
A ty a...
Clarke.
A děti?
Ne. Nemůžeme...
Nedaří se nám najít...
Poslední dobou máme tolik práce.
Neříkej, žes musela začít pracovat.
Ne, nic takového. Ne.
Jde jen o sousedské nesnáze.
U vás v...
Comptonu.
Pořád tam.
Pořád máš Ferdinanda.
Samozřejmě.
Nechtěl jsem je rozdělit.
Griselda mu chybí.
Pořád máš...
Ne. Toho jsem se dávno zbavila.
Betts, proč ses vrátila?
Consuela mi řekla, že jsi tady.
Jak se máš, matko?
Jde to.
Skoro jsem tě nepoznala.
Co udělají roky s tváří ženy.
Odpověz svému otci.
Proč ses vrátila, Elizabeth?
DĚKUJEME ZA VAŠI TVRDOU PRÁCI
Emory?
Myslel jsem, že si užijete volno. Taky bych to bral.
Ano, pane. Jen jsem si chtěl dát skleničku.
Přípitek pana Stoata, společnost, je to velmi velkorysé.
Jo, no...
Víte, máme tady menší problém.
Pane...
Já to vlastně Stoatovi neřekl, chápete?
Že je můj nový inženýr...
černoch.
Přesně tak.
Jen si říkám, že asi není vhodná chvíle.
Jistě, máte pravdu, pane. To je problém. Chápu.
Věděl jsem, že se na vás můžu spolehnout.
Tamhle je zadní vchod.
Omluvíte mě, pane?
Děkuji.
Pánové.
Henry Emory, pane. Pekelníci, 370. pěší pluk
Tak vy jste pekelník?
V pětačtyřicátém jsem na ně poslal ďábla.
Aha.
Zdravíčko.
Rád bych vám představil Henryho Emoryho.
Jo, dovolte...
Takže, co přesně tady děláš, synu?
Jsem inženýr. Mám titul z Fayetteville.
Henryho rodina se právě usadila v Comptonu.
-Aha. -Východní Compton.
-Dobře. -Byl jste v Arles, pane?
Byl.
Pořád tam jsou zákopy, co jste vykopali v první světové.
Vysral ses do nich někdy? Protože k ničemu jinému nebyly.
Jo.
Nic bych si nepřál víc,
než být s vámi v těch zákopech,
ale mám bohužel ploché nohy.
Nebudu vás zdržovat, pane.
Jen jsem se chtěl představit.
A to jsi udělal.
Děláš čest svému jménu, Henry. Chytrý a statečný.
Schovává se vás tam ve křoví víc?
Je nebroušený diamant, pane.
Hned jsem si toho všiml. Nezklamu vás, pane Stoate.
Kdyby se nám podařilo to prodat, třeba i se ztrátou.
S malou půjčkou od vás,
bychom mohli jít někam, kde nejsou tyto potíže.
Třeba sem do Hancock Park.
Mohli bychom vás navštěvovat častěji.
Nebo vůbec.
Nepřijela za námi už...
Ani nevím jak dlouho, a teď?
Pořád stejná Elizabeth.
Za sedm let jsem po vás...
Clarke pracuje.
Nechceme almužnu, jen půjčku.
Než bude pozdě.
Je dobře, že jsi přišla za mnou. A samozřejmě ti pomůžu.
Consuelo, přinesla bys mi prosím šekovou knížku?
-Hned, pane Habere. -Děkuji.
Vážně to chceš?
Vrátila se, Esther.
Promiň.
Děkuji, Consuelo.
Zůstaneš tu přes noc.
Jela jsi takovou dálku.
To by byla krátká návštěva.
Tohle může počkat po večeři.
Co kdybych ti napustil vanu?
Smyješ ze sebe tu cestu.
Měla bych...
Clarke si dělá starosti, když...
Tvoje matka má pocit, že něco chceš.
Myslí si, že to je jediný důvod, proč ses vrátila.
Není.
Prosím?
Stýskalo se mi.
Myslíš to vážně, že?
Mohla bys vypsat ten šek?
Kéž by ses nevracela, Betty.
Musím ti něco ukázat.
-Co? Teď? -Ano.
-A co večeře? -Ta počká.
Děvčata, no tak! Pojďme!
Dal sis to kuře, co jsem ti tu nechala?
Zašel jsem na večeři s jedním z kluků.
Stejně je lepší druhý den.
-Kde jsi byla? -Kdy ses vrátil domů?
Asi před hodinou.
To jsme se minuli.
U Desmonda byl výprodej.
Brzdi s těmi nákupy, Betts.
Potřebuju novou tapetu do kuchyně.
Ale stejně měli hrozné vzory, tak...
Ne že bych čekala, že tě zajímá, co se tady děje.
Tu tvoji schůzi jsem se snažil stihnout.
Naši schůzi. Byli tam všichni a já vypadala jak hlupák.
Marty říkal, že to vyšlo skvěle.
Tak co bylo důležitější?
Už s tím dej pokoj, jo?
Zdá se, že vždycky se najde něco...
Hele.
Zázrak.
Elektřina, plyn, to auto, cos musela mít, a všechno se tu prostě objeví.
No jo, Clarku, ty na to vlastně musíš vydělat.
Jsou ty tvoje přesčasy vidět na našem účtě, nebo...
Ježíši!
Fajn.
Omlouvám se, že jsem nebyl na té schůzi.
Vím, že jsi mě tam potřebovala, a omlouvám se.
Clarku...
nepotřebovala jsem tě tam.
Chtěla jsem, abys tam chtěl být.
Hned se vrátím.
Paní Emoryová?
Chtěla jsem, aby to viděl!
-Co? -Víte, o čem mluvím.
Luck!
Promiňte, že jsme sem takhle vpadli.
Cože?
Kde jsou vaše děti, paní Johnsonová?
Moji chlapci? Dnes přespávají u tety.
To jsou kecy!
To stačí! Luck!
Ale já viděla...
Co se to tady dělo?
Snažil jste se mi to říct.
-Mně to můžete říct. -Nemůže vám říct nic, paní Emoryová.
Nepromluvil ani slovo,
co se vrátil.
Pojď, zlato.
Ale já viděla...
„‚Dobře hlídají,‘ zašeptal Dick.
‚Vraťme se na pevninu, pane,‘ odpověděl Greensheve.
‚Jsme tu moc nápadní, protože pohleďte,
až se vlny zlomí a za námi bude bílo,
uvidí nás proti té pěně jasně.‘
‚Pravdu díš,‘ odvětil Dick.
‚Rychle na břeh.‘“
Starý Dick má potíže, co?
Greensheve ho zachrání.
Nebo se zachrání sám.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová