‫אני חושבת שמישהו‬
‫רוצה אפרסקים.‬
‫אימא באה.‬
‫אימא כאן.‬
‫היי, סארג'.‬
‫יום יפה.‬
‫כן.‬
‫כן, באמת יפה.‬
‫לא הלכת לאיבוד, נכון?‬
‫לא, לא הלכתי לאיבוד.‬
‫סתם יצאתי לטייל, וראיתי את הבית היפה שלכם.‬
‫- סרג'נט, בוא. - זה בסדר.‬
‫תראה אותך. איזה ילד טוב.‬
‫אתה מחבב אותי, נכון?‬
‫אבדו הימים‬
‫שבהם היה לבי צעיר ושמח‬
‫נעלם העמל‬
‫משדות הכותנה‬
‫אבא שלי נהג לשיר לי את זה.‬
‫אני אוהבת את השיר הזה.‬
‫את לא?‬
‫לא מכירה אותו.‬
‫הלך מן העולם‬
‫לעולם טוב יותר אני יודעת‬
‫אני שומעת את הקולות הרכים קוראים‬
‫אולד... בלק... ג'ו‬
‫סרג'נט.‬
‫אני כאן, חמודי.‬
‫זה התינוק שלך?‬
‫כן.‬
‫- מה שמו? - צ'סטר.‬
‫צ'סטר.‬
‫כדאי שתלכי לדרכך. עכשיו.‬
‫בעלי יחזור הביתה בקרוב.‬
‫האיש שיצא מכאן עם... שתי ילדות קטנות,‬
‫לפני כשעה?‬
‫ראינו אותו.‬
‫אני יכולה לקבל אותו?‬
‫גברתי?‬
‫את הבן שלך.‬
‫אני רוצה אותו מאוד-מאוד.‬
‫תיתני לי אותו?‬
‫לכי מפה. לכי.‬
‫תני לי אותו.‬
‫אני כאן.‬
‫סליחה, לאק. זה היה רק בור בכביש.‬
‫חשבתי שהשארנו אותם בצ'תאם.‬
‫זו כבר לא צ'תאם, אימא.‬
‫לא, גרייסי ג'ין, זו...‬
‫זו כבר לא צ'תאם.‬
‫ילדה טובה.‬
‫ילדותיי הטובות תהיו‬
‫מרילין מונרו‬
‫יש שם הרבה שחורים?‬
‫דוריס דיי‬
‫ברור. את זוכרת את בת הדודה שלך, הייזל?‬
‫- אני זוכרת. - את...‬
‫עוד לא היית אפילו ניצוץ בעיניים שלנו, ילדונת.‬
‫בת הדודה הייזל וקבוצה שלמה של קרובי משפחה גרים בווטס.‬
‫פחות יפה מהמקום שבו נגור.‬
‫- פחות לבן מהמקום שבו נגור. - היי...‬
‫להייזל ולאחרים אין חצר גדולה שסארג' יכול לרוץ בה.‬
‫או חנייה שמתאימה לא למכונית אחת אלא לשתיים.‬
‫- אנחנו קונים עוד מכונית, אבא? - אולי.‬
‫בקרוב. מה את אומרת?‬
‫אולי... יום אחד.‬
‫נכון. אבא יראה לחבר'ה‬
‫שם במפעל איך משפחת אמורי מצליחה.‬
‫אני אראה לבית הספר איך משפחת אמורי מצליחה.‬
‫בית הספר לא ידע מה פגע בהם, כשרובי ואת תלכו לשם.‬
‫ויום אחד אהיה מורה, בדיוק כמו אימא.‬
‫איך זה נשמע, לאק?‬
‫טוב. נשמע ממש טוב.‬
‫בין השנים 1916 ל-1970 כשישה מיליון אמריקנים-אפריקנים‬
‫עברו מדרום ארצות הברית הכפרית‬
‫לצפון-מזרח, למערב התיכון ולמערב.‬
‫משפחות שחורות רבות, במה שידוע בשם "ההגירה הגדולה",‬
‫נמשכו לקליפורניה בשל ההבטחה לעבודה בתעשייה‬
‫והאפשרות לעזוב את הדרום הגזעני.‬
‫ב-14 בספטמבר 1953, הנרי וליוויה "לאקי" אמורי‬
‫העבירו את משפחתם ממחוז צ'תאם שבקרוליינה הצפונית‬
‫לקומפטון שבקליפורניה.‬
‫160 ק"מ לחוף סנטה מוניקה‬
‫זה מה שהתרחש על פני עשרה ימים בביתה החדש של המשפחה‬
‫בפאלמר דרייב 3011.‬
‫הם‬
‫אוי, לא. השתמשת בקורנפלור, כמו שאמרתי?‬
‫מידג', ראית בכלל את פנים המטבח שלך?‬
‫אל תדאגי, יש לי עוד במקרר.‬
‫ברור. את מכירה אותי.‬
‫קלארק אמר שהוא והבנים יחזרו הביתה אחרי תחרות הכדורת.‬
‫לא, הם יגיעו בזמן. הם הרי לא ינצחו. הם אף פעם לא מנצחים.‬
‫אוי... היא סוף סוף הצליחה.‬
‫נמכר - חברת תיווך סאות'לנד טראסט פאלמר דרייב 3011 - קומפטון, קליפורניה‬
‫שלום לך.‬
‫נו באמת.‬
‫גברת ונדל.‬
‫חשבתי שהבית לעולם לא יימכר.‬
‫אני מעריכה את האמון.‬
‫רמזים?‬
‫בנות. שתיים, אני חושבת.‬
‫- הבלשית בטי השיגה אותנו. - כמובן.‬
‫- משלחת קבלת פנים של אישה אחת. - מה גילית?‬
‫קודם כול,‬
‫לא מתאים לה סגול.‬
‫בנות, תסתכלו לשם.‬
‫זה בלה לוגוסי המכוער שמוציא אשפה מהפח.‬
‫מי זה בלה לוגוסי?‬
‫אבא שלכן צופה ביותר מדי סרטים.‬
‫ברוכים הבאים לקומפטון חברת תיווך סאות'לנד טראסט‬
‫הגענו, בנות.‬
‫אתן מוכנות?‬
‫- את צריכה ללכת... - הם כאן.‬
‫אני מקווה שיש להם ילד בגיל של טומי.‬
‫- בואו. - לא יזיק לו חבר.‬
‫הלו?‬
‫מידג'?‬
‫מידג', לאט. אני בקושי...‬
‫בואי.‬
‫בואו.‬
‫מר וגברת אמורי.‬
‫אלוהים.‬
‫- אלה ודאי הבנות היפות שלכם. - כן.‬
‫זו רובי לי וזו גרייסי ג'ין.‬
‫בנות, תגידו שלום.‬
‫שלום.‬
‫- הי. - הי.‬
‫תירגע, סארג'.‬
‫ואלה שלכם.‬
‫תודה.‬
‫גרייסי ג'ין, תיזהרי.‬
‫זה יפה.‬
‫- נסיעה ארוכה, מה? - כן, כן.‬
‫- חמישה ימים. - וואו.‬
‫- הרבה זמן. - סארג'י.‬
‫- הבית נצבע זה עתה. - בסדר.‬
‫ואנחנו נתקן את זה.‬
‫- בסדר. - טוב.‬
‫סרג'נט... בוא הנה.‬
‫סרג'נט, בוא הנה.‬
‫בואו, בנות.‬
‫החשמל הופעל.‬
‫ו"סירס" שלחו את המזרנים שלכם הבוקר.‬
‫ביקשתי שיניחו אותם בחדרים שלכם.‬
‫- יפה מצדך. - אפשר לראות את החדר שלנו?‬
‫בהחלט, ילדונת.‬
‫אני אראה לכן.‬
‫תשגיחי על אחותך.‬
‫לכי.‬
‫הוא כאן.‬
‫יותר גדול ממה שהוא נראה בתמונות.‬
‫אפשר לראות את כל הבית מכאן.‬
‫וזה טוב.‬
‫הוא די יפה.‬
‫די יפה.‬
‫מיס וירה אומרת‬
‫יש זה.‬
‫יש עוד אחד.‬
‫זה אפילו גדול יותר.‬
‫תחזור הנה! סרג'נט.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫תפסיק.‬
‫- גרייסי ג'ין, מה את עושה שם? - שום דבר, אבא.‬
‫היא מצאה את זה.‬
‫יש לכם מזל גדול. מרתפים הם דבר נדיר באזור הזה.‬
‫גרייסי ג'ין, תתרחקי משם.‬
‫יש משפחה במרחק שני רחובות מכאן, ויש לה...‬
‫הסכם למכירת נדל"ן‬
‫לא יימכר מגרש בחלקה זו למי שאינו לבן.‬
‫אנשים ממוצא שחור לא יגורו כאן.‬
‫אנשים‬
‫ממוצא שחור‬
‫סליחה, אבל מה זה?‬
‫זה לא צריך להדאיג אתכם.‬
‫"אנשים ממוצא שחור"?‬
‫יכולת לקרוא לנו את זה בטלפון ולחסוך לנו כמה אלפי קילומטרים.‬
‫זה כמו שאמרתי לך, מר אמורי,‬
‫כבר אי אפשר לכפות משפטית את הסעיפים האלה.‬
‫ידעת?‬
‫זה חסר חשיבות.‬
‫חשוב מספיק לא לספר לי.‬
‫עט אדום קטן, והמילים האלה ייעלמו.‬
‫הבית הזה שלכם.‬
‫מוכרת - הלן קויסטרה חברת תיווך סאות'לנד טראסט‬
‫קונה - הנרי אמורי‬
‫מצוין. תודה, מר אמורי.‬
‫בהחלט. תודה רבה.‬
‫היום הראשון‬
‫את לא מצליחה לישון?‬
‫כבר חצות וחמישה לבנבנים עומדים מחוץ לחלון.‬
‫אז לא.‬
‫יכולת לספר לי, הנרי. "מוצא שחור"?‬
‫- לא רציתי להדאיג אותך. - מאוחר מדי.‬
‫- איך זה יעזור? - יכולנו לעבור לווטס. לגור ליד המשפחה.‬
‫את חושבת שהייזל והאחרים בחרו בווטס?‬
‫לא.‬
‫שם בדיוק הם רוצים שנהיה.‬
‫מי אמר שקומפטון שלהם, אה?‬
‫- הם חושבים שהכול שלהם. - כן, אז הזיבול הזה נפסק כאן.‬
‫נמאס לי לברוח כשהם רוצים שנברח.‬
‫אם אחד מבני הזונה שם בחוץ יתחיל להתנהג מוזר...‬
‫הוא לא יוזהר.‬
‫את נראית טוב כשאת רותחת.‬
‫אתה טיפש מטופש.‬
‫אולי.‬
‫אבל לטיפש הזה יש עבודה ובית שכל שחור היה הורג כדי לקבל.‬
‫- וגם עלול. - זה לא יגיע לידי כך.‬
‫כשקיבלנו את זה, קיבלנו גם הבטחה.‬
‫הם לעולם לא ייקחו מאיתנו שוב.‬
‫הבנות שלי יקבלו את מה שמגיע לבנות שלי.‬
‫הבית הזה שלנו.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫אני צריך שתגידי את זה, לאק.‬
‫הבית המחורבן שלנו.‬
‫כן.‬
‫הוא פשוט נהדר.‬
‫שכחנו. הוא רואה רק את בטס.‬
‫הוא כזה חתיך.‬
‫תירגעי, מותק. יהיה חום אימים היום.‬
‫אני לא מאמינה שגררת אותי לזה.‬
‫מה? אנחנו סתם נהנות קצת.‬
‫זה רק אנחנו?‬
‫- אני מקווה שלא. - חייגתי לדוטי כמו שביקשת.‬
‫היא אמרה שתאסוף כמה מהבנות בוועד ההורים.‬
‫זה לא שיש להן משהו יותר טוב לעשות. הן יבואו.‬
‫- בוקר טוב, גבירותיי. - היי.‬
‫היום השני‬
‫כלבה מטומטמת.‬
‫נכון, סארג'.‬
‫היא כלבה מטומטמת.‬
‫סליחה, מר אמורי?‬
‫יהיה רק חם יותר בחוץ, כי הטמפרטורה מתקרבת ל-40 מעלות צלזיוס.‬
‫הריהוט מורכב בחדרים.‬
‫אני עדיין זקוק לחתימה.‬
‫- שיהיה לכם יום טוב. - תודה.‬
‫- השטח פנוי. - אבא, המים קפואים.‬
‫נתקן את זה, ילדונת. בואי.‬
‫- האוטובוס יוצא מיד. - יודעת.‬
‫- קדימה. - אני לא מוצאת בגדים.‬
‫תשתמשי בעיניים, רובי לי.‬
‫בוקר.‬
‫צדקת.‬
‫במה שאמרת אתמול בלילה.‬
‫מפסיקים לברוח.‬
‫אני גאה בך, הנרי אמורי.‬
‫אני גאה בנו, ליוויה אמורי.‬
‫תהיי בסדר?‬
‫אני יכול להתקשר למפעל,‬
‫לבדוק אם אני יכול להתחיל בעוד כמה ימים.‬
‫הזמן לא ישנה כלום.‬
‫חוץ מזה...‬
‫שלא תפוטר לפני שהתחלת לעבוד.‬
‫תהמם אותם, מר אמורי.‬
‫מוכנות לבית הספר?‬
‫הן משמיעות מוזיקה לכבודנו, אימא?‬
‫נחמד מצדן לשיר לנו, לא ככה?‬
‫"הלא כך?"‬
‫כמה זמן הן יעשו את זה?‬
‫אני מניחה שעד שיימאס להן.‬
‫או עד שאימא שלכן תרביץ להן.‬
‫בואי הנה.‬
‫למה את הרובי שלי?‬
‫כי אני נוצצת.‬
‫נכון.‬
‫ולמה את...‬
‫גרייסי שלי?‬
‫כי כשאבא ראה אותי בפעם הראשונה, הוא אמר, "אמן".‬
‫הוא באמת אמר. עכשיו תקשיבו לי.‬
‫אנחנו נעשה את זה רק פעם אחת,‬
‫ולעולם לא שוב, אתן שומעות אותי?‬
‫תחנת הסעה לבי"ס‬
‫לעזור לכן במשהו?‬
‫כן, אדוני, תמתין בבקשה.‬
‫אדוני, הוא עדיין ממתין. עוד שלוש דקות, כן, אדוני.‬
‫בוקר טוב. שמי הנרי אמורי...‬
‫המטבח בקומה השלישית.‬
‫מר פרדריק נמצא במפעל שלנו בדאלאס השבוע,‬
‫- אבל אם תרצה את המספר שלו שם... - סליחה שאני מטריד אותך.‬
‫זה היום הראשון שלי. אני מבקש לדעת איך...‬
‫המטבח נמצא בקומה השלישית. אחרי הנהלת חשבונות. לא תחמיץ.‬
‫טאנר, בבק...‬
‫גברת וינטרס, אני מצטערת מאוד.‬
‫זה מין יום כזה. אעביר אותך‬
‫- לבעלך מיד. - מיס.‬
‫אמרתי, סליחה שאני מטריח,‬
‫אבל זה היום הראשון שלי, ובאתי לפגוש את מר סטיוארט ברקס.‬
‫במחלקת הנדסה.‬
‫מיס גרטה.‬
‫אני בדרך לשם, אני אטפל בזה.‬
‫קלווין, בבקשה, אתה מסכים?‬
‫אני די בטוחה שאין לי זמן לדבר כזה היום.‬
‫- זו לא בעיה. - בסדר.‬
‫בוא. אקח אותך לאן שאתה צריך.‬
‫איפה שיכנו אתכם?‬
‫המשפחה שלי ואני גרים במזרח קומפטון.‬
‫וואו! כדאי שתיזהרו שם. באמת.‬
‫חשבתי ששחורים אמורים לאהוב מוזיקה.‬
‫לא ככה.‬
‫זה יכול לטמטם את המוח.‬
‫שמעתי שהלבנים בקומפטון רשעים ממש.‬
‫שיגעו לגמרי איזה אח שחור ואשתו.‬
‫האישה יצאה מדעתה.‬
‫כלבה מטומטמת.‬
‫טוב.‬
‫זה אתה.‬
‫טאנר ארוספייס - לוגיסטיקה מתקן ניסוי - משלוחים/קבלה‬
‫לך.‬
‫תראה ללבנבנים האלה מי אנחנו.‬
‫אי-2 הנדסה‬
‫מיס וירה אומרת להיות ילדה טובה.‬
‫- וגם תמיד להקשיב למורים. - מה את עושה, גרייסי ג'ין?‬
‫אימא, אני בקושי מצליחה לחשוב בגלל הלבנות בחוץ.‬
‫את מי את משתיקה?‬
‫סליחה, אבל מיס וירה אומרת שילדות טובות‬
‫תמיד מקשיבות למורים שלהן.‬
‫אני רוצה כבר ללכת לבית ספר אמיתי.‬
‫בקרוב, מותק. הגן מתחיל בעוד כמה ימים.‬
‫את מתגעגעת לבית הספר?‬
‫אני מתגעגעת לתלמידים שלי בכל יום.‬
‫אבל הילדה הכי חכמה‬
‫יושבת כאן, לכן המורה הזאת מסתדרת מצוין.‬
‫כבר השגתי מורה.‬
‫כבר "יש" לך מורה.‬
‫יש.‬
‫באמת?‬
‫מיס וירה נמצאת רק בספר שלך. תהיה לך מורה בקרוב.‬
‫- אבל היא לימדה אותי שיר, אימא. - באמת?‬
‫איזה שיר?‬
‫- את מוכנה? - אני מוכנה, מותק.‬
‫אבדו הימים‬
‫שבהם היה לבי צעיר ושמח‬
‫נעלם העמל‬
‫משדות הכותנה‬
‫הלך מן העולם‬
‫לעולם טוב יותר אני יודעת‬
‫אני שומעת את הקולות הרכים קוראים‬
‫אולד... בלק... ג'ו‬
‫גרייסי?‬
‫אני באה, אני באה‬
‫כי ראשי משתוחח מטה‬
‫מספיק עם זה.‬
‫אני שומעת את הקולות הרכים קוראים‬
‫גרייסי, תפסיקי. לעזאזל, תפסיקי!‬
‫אימא, את מכאיבה לי.‬
‫- מי לימד אותך את השיר הנורא הזה? - זה לא שיר נורא. זה שיר טוב.‬
‫זה לא שיר שילדה קטנה כמוך צריכה לשיר.‬
‫- מי לימד אותך לשיר כך? - מיס וירה.‬
‫מיס וירה נמצאת רק בספר, גרייסי ג'ין. מי לימד אותך את השיר הזה?‬
‫אמרתי לך כבר, טיפשה...‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה בסדר.‬
‫את כבר לא משוגעת, נכון, אימא?‬
‫אני בסדר.‬
‫אימא בסדר גמור.‬
‫צ'. א.‬
‫רצית... תוציאי את האצבעות שלך משם.‬
‫- מישהי הזמינה מרנג לימון? - שלום, בטס.‬
‫- הי. - טעים.‬
‫- כל מה שאני הגשתי נקנה בחנות. - זו ממש לא טרחה.‬
‫הבנים בחנייה המקורה.‬
‫אתן לא מתכוונות להעלים את זה לפני שנקבל קצת, נכון?‬
‫עם הירכיים שלי? רק הריח.‬
‫בחורים, הכנו לכם כריכים.‬
‫- אל תשתה יותר מדי לפני ארוחת הערב. - מי, אני?‬
‫קלארק.‬
‫זה טעים.‬
‫ביי, בנות.‬
‫אין לי שום דבר נגד הצבעונים, כל אחד בנפרד.‬
‫יש לי משרתת צבעונית. לו הייתי במקומם,‬
‫למה לעבור למקום שבו אנחנו לא רצויים?‬
‫ריפוד.‬
‫מרטי אומר שהם עברו הנה בעידוד האגודה הארצית לקידום השחורים.‬
‫- ואיך מרטי מפרש את ראשי התיבות? - איך?‬
‫כושונים הם בעצם אנשים צבעונים.‬
‫לא ראיתן עד כמה מותשת היא הייתה, סחוטה, כשהם הגיעו הנה?‬
‫איך יודעים שצבעונים נראים עייפים?‬
‫בטס, תעזבי. דייל אומר שהם יעזבו בקרוב.‬
‫אני לא בטוחה שדייל צודק.‬
‫הם מותשים כי הם באו ממקום גרוע יותר.‬
‫הם תמיד באים ממקום גרוע יותר.‬
‫מה שאומר שהם באמת רוצים להיות כאן.‬
‫ואם הם באמת רוצים להיות כאן,‬
‫לא יהיה קל להוציא אותם.‬
‫נצטרך להפוך את המקום הזה לגרוע יותר.‬
‫מה גרוע יותר מגרוע?‬
‫כולנו שילמנו אותו סכום על הבתים שלנו.‬
‫איך שחורים יכולים להרשות לעצמם לקנות בית ב-11,000 דולר?‬
‫הם לא יכולים. המתווכת הזאת,‬
‫הלן, מכרה אותו בהפסד.‬
‫כולנו נמכור בהפסד בקרוב. אתן יודעות מה הם עושים לערך הנכסים.‬
‫צריך להכניס את הפאי למקרר לפני שהוא יימס.‬
‫או את יכולה לרוץ ל"וונס" ולהביא משהו אחר.‬
‫הייתי עסוקה.‬
‫כי יש משהו בוער יותר מאשר הם...‬
‫ברחוב שלנו?‬
‫ידעתי שתדעי מה לעשות, זה הכול.‬
‫הייתי אבודה בלעדייך, מידג'.‬
‫את יכולה לעזור לי להכניס את החיה הזאת למקרר?‬
‫אני מסכים עם דייל. אבן, דרך החלון המזורגג.‬
‫- בחייך, יש שם ילדות. - אז?‬
‫- זה עלול לפגוע באחת מהן. - בלי קשר, צריך להמשיך עם הלחץ.‬
‫לא נפסיק עד שהם יסתלקו.‬
‫נעצים.‬
‫קראתי איך הוציאו את השחורים מבל.‬
‫נעצים, על כביש הגישה. הנהיגה עליהם תהיה...‬
‫די מעצבנת, לא?‬
‫"מעצבנת"?‬
‫- בגלל התקרים. - אלוהים אדירים.‬
‫סמלת בטי מכינה את הבנות לקרב ולך יש...‬
‫נעצים.‬
‫נתחיל עם הכלב המחורבן.‬
‫נזרוק עצם לבנה לחצר.‬
‫- זה קו מחשבה טוב. - אתם יודעים מה מדאיג אותי? הילדה.‬
‫- המבוגרת. - בת כמה היא, לדעתך?‬
‫משהו בין שמונה לשלושים, איך אפשר לדעת אצלם?‬
‫בטח מיוחמת. מאווששת לה ברחבי התיכון.‬
‫לא אחכה עד שארל הקטן יופיע עם תינוק בצבע בוץ.‬
‫- ארל בן 11, בחייך. - אבל גדול לגילו.‬
‫זה לא יגיע לזה. בואו נחשוב יחד.‬
‫כלומר, אנחנו צריכים‬
‫רק לחשוב על רעיון גרוע יותר מנעצים.‬
‫אני בעד רעיון הכלב המת.‬
‫הוא ממש טוב, מרטי.‬
‫כן.‬
‫לילה.‬
‫היי.‬
‫אני מניח שהמרנג היה הצלחה.‬
‫אפילו לא תצטרכי לרחוץ את זה.‬
‫למידג' לא אכפת.‬
‫אני רואה עליה.‬
‫וכשאתם הבחורים עובדים כל היום...‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה לבד.‬
‫אתן עושות עבודה מצוינת, בטס. אל תהיי קשה כל כך עם עצמך.‬
‫אתה זוכר את היום שבו עברנו הנה?‬
‫היו לא יותר מארבע משפחות נוספות ברחוב.‬
‫בקושי הלכו על המדרכות.‬
‫אף פעם לא ראית מדרכות נקיות כאלה.‬
‫זה הבית שלנו, קלארק,‬
‫ואני רוצה שכך הוא יישאר.‬
‫כולם מרגישים כך.‬
‫פשוט... הדרך הכי טובה לטפל בזה, זה הכול.‬
‫- מידג'. - מה?‬
‫אפשר היה לחשוב שעם כל הכסף שהם השקיעו בבית, היא תרצה להגן עליו.‬
‫רק אל תיתני לזה לשגע אותך, בטס.‬
‫מה שלי?‬
‫אני, אני, אני.‬
‫בואי ניכנס.‬
‫אבא, אתה מקלקל.‬
‫בסדר. אולי אני לא יודע לשיר,‬
‫אבל הייתי רקדן סטפס לא רע. נכון, גב' אמורי?‬
‫מה אתן יודעות על "האקלבאק"?‬
‫למה את צוחקת? סחפתי אותך.‬
‫סחפתי את אימא שלכן עם הצעדים האלה.‬
‫תיזהרי.‬
‫סרג'נט?‬
‫אימא?‬
‫ילדונת? ילדונת.‬
‫- ילדונת, מה קרה? - אימא?‬
‫גרייסי ג'ין, מי עשה לך את זה?‬
‫אימא, מה קרה?‬
‫היא לקחה את סרג'נט.‬
‫- לאק, מה קורה? - יש מישהו בבית.‬
‫יש מישהו בבית והוא פגע בגרייסי ג'ין.‬
‫היא לקחה אותו, אימא.‬
‫מיס וירה הגועלית לקחה את סרג'נט.‬
‫מותק, מה זה?‬
‫אל תצאי לפה.‬
‫תשאירי את הילדות שם.‬
‫אלוהים.‬
‫הנרי, איפה הוא?‬
‫אל תרדו לכאן.‬
‫אבא, איפה הוא? אבא.‬
‫- לא, תישארו פה. - סרג'נט.‬
‫- הוא שם, אבא. - לא, גרייסי.‬
‫מפסיקים לברוח.‬
‫- לא. - זה בסדר.‬
‫אל תתקרבו לבית המזורגג שלי! אל תתקרבו!‬
‫אל תתקרבו לבית שלי!‬
‫אל תתקרבו לבית המזורגג שלי!‬
‫תתרחקו מהמשפחה שלי!‬
‫כלבה!‬
‫קוראים אולד... בלק...‬
‫הם‬
‫תרגום כתוביות: הדסה הנדלר‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬