Ми стикаємося з наслідками разом
І приймаємо виклики
Не боїмося будь-якої погоди
І нічого не боїмося
Коли зійде сонце, ми вирушимо в дорогу
І неважливо, куди ми потрапимо
І хвилі високі, але ми не повернемось
Бо твоя рука в моїй руці
І з тобою я почуваюся непереможним
Бо є лиш ти і я
Крізь вітер і град
Вирушаємо у світ
СУЧАСНЕ КОХАННЯ
Мамо?
Я хочу без нічого, ні кетчупу, ні масла.
- Ні кетчупу, ні масла. Гаразд. - А я хочу свій підсмаженим і гарячим.
Він уже підсмажений і гарячий.
Де звичайне молоко?
- Є мигдалеве. - Ти забула купити молоко.
Я це не питиму.
А вам не час уже бути веганами?
У 13 буде час.
Ну, ви ж хочете бути на крок попереду.
Не забудьте, сьогодні тато вас забирає.
- Тоді не пакуй ланчі, мамо. - Чому?
- У тата по п'ятницях фахітас. - На ланч?
Щойно ми приходимо.
- Замовляє? - Ні, готує. З нуля.
Вони найкращі!
- Напевно, смачні. - І гарячі!
- Ага. - Гарячі!
Гаразд, годі зітхати.
Я зрозуміла. Це не твоє, так?
Недостатньо інтелектуально.
Інтелектуально?
Що за плювки й спроби душити?
- Вони ж начебто закохані? - Невинне дитя!
- Усі зараз так роблять. - Справді?
Це науково доведено, чи ти просто бульварних газет начиталась?
А чат — це бульварна газета?
- Ти винна мені обід. - Точно!
Можу купити тобі щось непогане.
- Гадаєш, продасться? - На жаль, так.
- Справді? - Ага.
- Дуже цікавий хлопець. - Справді?
І симпатичний.
Не те, щоб тебе цікавили такі дурниці.
Лілі, взагалі-то мене влаштовує моя ситуація.
Звісно.
Мій шлюб... Ну, він закінчився, буває.
Просто ти обрала хлопчика, а треба було чоловіка.
Вен не винен.
У мене були плани на життя у шлюбі,
постійні очікування, що призвели до розчарування.
- Я винна не менше за нього. - Але нічого б не вийшло.
Я не проти цього, як щось вийде — нехай, чудово.
Просто я не хочу себе рекламувати, наче вживану машину.
Але ти гарна молода жінка. Хтось має в тебе бути!
Бо в тебе є?
Як у тебе з цим справи?
Так. Задушила б його.
- Не в хорошому сенсі. - Немає хорошого сенсу.
Ти здивуєшся.
Яка ти святенниця.
Так, ходімо, дівчата. Здається, мами нема вдома.
- Напевно, рано встала. - Або пізно лягла.
- Так. - У мене є ключі.
- Ні, потім повернемось. - Вона відчиняє.
Пробач.
Я писав тобі. Бу забула укулеле.
Ранок суботи.
Чому ви не біля екранів, як нормальні діти?
Тому що сьогодні мій конкурс талантів.
Ти ж прийдеш, так?
Так, мене ніщо не зупинить.
- Пробач. - Що це?
Це термос. Тато зробив смачний супчик.
- І він такий гарячий? - Ага.
- Як у тебе це виходить? - Що? Це просто суп.
Там суміш овочів, трохи базиліку.
Та я не про суп. Ти просто такий ідеальний тато.
Не знаю, коли ти сам, ти маєш робити все, що робить друга людина.
У тебе все виходить краще, а в мене гірше.
Просто мені було куди рости.
- Твоя правда. - Точно.
- О котрій? - Напевно, після репетиції.
- 14:30, у Калдер-голі, так? - Так.
Гаразд, ходімо.
Бувай, мамо.
- Бувай. - Бувай.
Мені не подобається, що вони змагаються, але це був жах.
Ага.
А тепер Беті Кеннон зіграє на укулеле.
Коли ти була молода
І зовсім сама
Як це
Бути на самоті?
Я завжди думала про ігри
В які грала
Намагаючись
Використати час на повну
Та лише кохання
Може розбити тобі серце
Що, як твій світ
Розлетиться на друзки?
ПОЧАТКОВА ШКОЛА «РОУСТОК»
- Не вірю, що я це зробила. - Ага. Добре.
Приходь на вечерю? Сьогодні? Якщо хочеш. Відсвяткуємо.
Ти ж сказала, що стала гірше готувати. Тому...
У мене є ідея. Може, щось замовимо і відсвяткуємо?
Або доїмо банановий хліб, який ти спекла? Його багато залишилось.
- Ні. - Він зіпсувався.
- Так, до того ж банани були... - Залюбки.
- Якщо ти зайнятий, я не хочу... - Ні, я можу... Я перенесу.
О котрій?
- На сьому. - Чудово.
Гаразд, діти. Тоді скоро побачимось.
Бувай, бувай.
- Бувай. - Бувай, татку.
Не забудь торт.
А як же банановий хліб Флінн?
- Він зіпсувався. - Вино.
Вино, банановий хліб Флінн.
Він почав псуватись під час готування.
Ага.
- Побачимось. - Так.
- Ходімо. - Бувай!
Ходімо!
Я поводився по-дитячому.
Мені подобалась ідея дорослішання, та я...
У мене не було для цього інструментів.
Так дивно говорити з кимось,
чий емоційний тягар через колишню,
яка ним керувала, настільки близький мені.
І діти в мене чудові.
- Це найкраще побачення. - Найкраще.
Пам'ятаєш нашу квартиру у Боу?
Як ми у ній перезимували?
Ти спала в лижному костюмі.
І справді.
Я нарешті знайшов жінку, яка до мене переїхала,
і ти буквально одягала більше одягу в ліжко,
ніж протягом дня! Ну, справді...
Ти уявляєш, як катастрофічно це впливало на мою крихку психіку?
Він був на блискавці.
Я не лижник, було важко.
А ти пам'ятаєш той вечір, коли ми розламали стільці
і спалили їх...
То ти їх розламав, а коли прийшли мої батьки,
їм не було куди сісти.
- Тривожний дзвінок. - Було романтично.
Це не було романтично. Ми їли рибні консерви.
Ні телевізора, ні телефона.
Ні комп'ютерів.
Що ми в біса робили цілий день?
Ми цілувались.
Ми сиділи на канапі годинами, просто цілувалися, щоб убити час.
Справді?
Напевно, було весело.
Ти пам'ятаєш. Ти не пам'ятаєш?
Я пам'ятаю рибні консерви.
Ага.
Підемо в ліжко?
Давай. Ти впевнена?
Ні.
Лижний костюм ще є?
Друга спроба, з відкритим серцем
Ходімо. Тільки ні звуку.
Гаразд. Бувай.
- Було весело. - Точно.
У них по вівторках театр, з 18 по 20.
Гаразд. І?
Це побачення.
- Підкинути? - Я справді думав, що добіжу додому.
Потім згадав, що мені 48.
Чого ти такий радісний з самого ранку?
Я провів ніч з жінкою моєї мрії.
- Вітаю. Де познайомилися? - Тут уже складніше.
Ми...
- Ми були одружені. - Та ну нахрін.
Та годі. Вен?
Шлюб у нас не дуже вийшов. Та все інше працює, як треба.
Це дикість! Я... в шоці!
Не сумніваюся. Застрягла у традиційному шлюбі.
Не думай, що я хочу накрити тебе мокрим рядном.
Хіба це не шлях найменшого опору?
Ти просто повертаєшся до чогось звичного.
Я не виходжу за нього.
Будь обережна, Елізабет.
Нам весело.
Ніхто нічого не чекає.
Ого. Чудово виглядаєш.
Пробач, щойно з роботи.
Нічого, що я з велосипедом?
Занось.
Гаразд. Дякую.
Я хотів узяти вина дорогою...
Ні, не вигадуй.
Привіт.
Може, мені варто було взяти вина.
- Сходити? - Ні, просто це занадто сумно.
- Добре. - І часу немає.
Після театрального гуртка ірландські танці, могла б записати дівчат.
- Виграємо трохи часу. - Нам він потрібен?
Цікаво, що ти це сказала. Того тижня я був на занятті з тантричної йоги.
Так, запам'ятав декілька трюків.
- Тепер цікаво? - Просто...
Можливо, цікаво.
Просто я сидів у задньому ряду, тому...
- Починається. - Наскільки я зрозумів...
- З'їжджаєш. - Ні. Наскільки я зрозумів...
Ти уважно слухаєш?
Так, ти...
Якщо даси мені руку і покладеш її сюди...
- Еротично. - Так, дуже еротично.
А потім цю сюди.
- Ти запам'ятовуєш? - Такого я ще не бачила.
Ось так.
- Так. - Зосередилася?
Поки нічого такого.
Зараз почнеться найскладніше.
- Гаразд. - Ти готова?
Це буде весело, га?
Так, так. Ні, звісно, ні.
Ти головна.
2 МІСЯЦІ ПО ТОМУ.
Ні, я маю зателефонувати вашій мамі.
Телефон тата поки не відповідає,
а я маю скоро йти.
Можете зателефонувати йому ще раз?
Мама сказала, що в неї сьогодні важливі справи.
Я вже сказав вашому колезі, що в мене немає чека.
Це було 12 років тому.
Так.
Так, точно.
Власне, я не пам'ятаю.
Це було...
Здається... Ім'я? На ім'я Кеннон.
Айван Кеннон, так.
Мені потрібен розмір, точний розмір каблучки.
Так. Я почекаю. Гаразд, дякую.
- Непогано! - Дякую.
Коли пані замовить пахлаву,
я принесу пахлаву і каблучку на іншому блюдці?
Або дві пахлави.
- Без каблучки? - Ні, точно з каблучкою.
А якщо вона захоче замовити щось інше?
Просто... покладіть поряд з її замовленням.
- Втямив. - Чудово.
Добре. Побажайте удачі.
Щасти вам.
Що?
Я дізналася сьогодні.
Чому ти не сказала?
Я... Я щойно...
Я щойно дізналась, і...
Так, у мене рак грудей, причому досить пізньої стадії.
- Чому ти мовчала? - Це не твоя проблема.
Ти казала дівчатам?
Я нічого нікому не казала.
Слухай... Я переїду до тебе.
Назад. Це...
Ліз, давай знову одружимось.
Давай просто...
На біса мені здалося те заміжжя?
Не знаю. Просто...
Усе було чудово ці останні місяці.
Це просто діагноз. Це ще не вирок.
І я хочу бути з тобою.
Ліз, я...
Я хочу бути з тобою, і...
Я справді не можу зараз про це думати.
- Ми... - Ні.
Смачного.
Ліз, послухай, я...
Ні, ні, будь ласка, я просто...
Дай мені час.
У вас одне нове повідомлення, отримане о 22:15.
Привіт. Пробач, що так невчасно,
звісно, я буду поряд, що б...
Чому це сталося зараз?
Боюсь, життя не можна спланувати.
Не як у шахах, так?
Не можна продумати на 20 кроків уперед.
Просто щось відбувається, і не можна...
Передбачити.
Іноді це щось хороше, наприклад,
закохатися,
народити двох прекрасних дівчаток.
- Так. - Ага.
- А іноді це неприємності. - Так.
- Як зараз. - Ага.
- Ти що, пропонуєш обійнятись? - Так.
Я приймаю, залюбки. Дякую.
Мені набагато краще.
- Так. - І мені.
- Добре. - І мені.
Нашинкуємо...
Тримай.
Ось.
Гаразд.
«...скоро. Люблю тебе, і хочу швидше побачитися.
З любов'ю, Флінн.
Не хвилюйся. Побачимось, мамусю».
Хороша частина.
«Мамуню, одужуй швидше».
- Двері. - Мама тут, ходімо!
Так, побігли.
Я все розумію,
але туди можна лише найближчим родичам і членам сім'ї.
А найближчою родичкою вказана Лілі Де Курсі.
Це смішно. Заради Бога, я ж їхній батько.
Я нічого не можу вдіяти.
Я дотримуюсь вказівок пацієнтки.
Пані Де Курсі зараз у палаті. Може, попросити її вийти?
- Щоб вона провела дітей. - Нічого, Бет.
Так, якщо не важко. Дякую.
Привіт, дівчатка.
- У вашої мами все добре. - Це для мами.
Я проведу вас за хвилину, гаразд?
Пробач.
Лікарі всі дуже раді. Операція пройшла чудово.
Здається, все видалили.
- Вони задоволені. - Добре.
І у Ліз усе гаразд.
- Дякую. Чудово. - Так.
- У неї опромінення у вівторок. - Добре.
Мені дали розклад, я просто перешлю тобі.
Так, давай.
Дівчата, йдіть з Лілі. А я почекаю тут, гаразд?
- Так. - Дякую.
Тільки тихо, як мишенята, гаразд?
Це післяопераційна палата, а не її кімната.
У вас одне старе повідомлення, отримане о 22:15.
Привіт. Пробач, що так невчасно,
звісно, я буду поряд, що б тобі не було треба.
Та якщо чесно, я кохаю тебе.
Я вільний кожної суботи,
кожного вечора, бо вже ні з ким не зустрічаюсь.
Я почувався дурнем, коли сидів з іншими жінками, а не з тобою.
І це не пов'язано з дівчатами, нашим шлюбом чи твоїм діагнозом.
Я хочу бути з тобою.
І я хочу, щоб ти це знала точно.
Взагалі-то я досі в ресторані.
Думав, може, ти повернешся.
Це все, чого я хотів у житті.
Я знаю, ти не хотіла ускладнювати ситуацію,
але це саме по собі не резонно,
бо я не можу контролювати свої почуття до тебе.
Тепер я знаю, що не переставав кохати тебе.
І я стрибаю, як звихнутий підліток, щоразу, коли ти мені пишеш.
Не знаю, що ще робити з цим усім, окрім як зізнатись,
тому що нічого не зміниться.
Мої почуття до тебе не зміняться.
Я кохав тебе, відколи зустрів,
і кохатиму завжди, і крапка, як сказали б дівчата.
Якщо щось треба, можемо заїхати.
- Я збігаю. - Ні, нічого.
- Точно? - Дякую.
Добре. Дякую.
Ти зробила більше, ніж достатньо. Іди додому. Я в нормі.
Дурниці. Навіть чути не хочу.
Один.
Сюрприз!
Мій навіть не впав!
Оце так сюрприз!
Так мило!
- Який чудовий сюрприз. Дайте поцілую. - Привітайтесь.
- Ви ж сумували за моєю їжею? - Ми сумували за всім твоїм.
- А я як за вами скучила! - Ага.
- Сідай. - Привіт.
- Дякую. - Сідай, мамо.
- Салют. - Залишишся ненадовго?
- Так. - Я хочу...
Отак. Пані, ви вільні.
Я зателефоную завтра.
- Дякую, Лілі. Побачимось. - Бувай, Вене. Дівчата...
- Бувай. - Бувайте!
- Допоможіть зняти пальто. - Я зачиню.
- Я візьму пальто. - Візьми, будь ласка.
- Хочете влаштувати перегони? - Ага.
Так? На старт, увага, руш.
На старт, увага, руш.
Крокодили та акули. Все.
Бу така проворна.
Давай!
- Що ти їм сказав? - Якщо обидві зможуть...
О господи.
Не чіпаючи землю, я куплю їм обід в Альфреда.
От тюхтій. Я думала, ти мав їх гартувати.
Ти так довго.
- Я б уже сюди дійшла. - Ні!
Гартувати їх? Ти з ними знайома?
Пробач, Флінн.
Думаю, вони нас обох вбили б і не кліпнули.
У мене Мелоуні!
Так, зараз я покажу тобі...
Флінн.
КЕМДЕН ЛОК
- Ти бачила ті коштовності? - Очманіти!
Пробачте. Скільки це коштує?
- Усі кристали? - Оберіть...
У вас є питання?
Цей схожий на кришталеве дерево.
Це ловець снів.
Це що, сонячна система?
- Трохи замале. - З серцем!
- Дякую. - Можемо купити?
Треба було взяти кишенькові гроші.
Добре.
- Лише один. - Гаразд.
- Я покладу на ліжко. - Добре.
За п'ять хвилин, доцю. Гаразд?
Я сама впораюсь.
Ні.
Нічого.
Якщо ти не проти. Я...
- Так, звісно. - Гаразд.
Немає чого приховувати.
Буквально.
Добре, нічого.
Так нормально?
Гаразд.
Прилипло.
- Добре. - Гаразд, ось.
Добре.
- Так, давай... Нормально. - Приклею... Добре.
- Тут краще не чіпати. - Гаразд.
Закінчили перев'язку...
Це був найбільший крокодил, якого вона бачила.
- Це... - У крокодила була ось така паща!
То точно був крокодил? Це алігатор.
Такий?
Це точно був крокодил?
І крокодил подивився... Привіт.
Ти не проти залишитись?
Так, звісно.
Добре.
У пащі крокодила було... Вгадайте, скільки зубів?
- Сто, тисяча! - П'ятдесят.
Тисяча зубів.
Вен молодець, з дівчатами, зі мною.
Терплячий, надійний.
Умілий.
Просто робить, що треба. Без метушні.
Ти кохаєш його?
Я не знаю, що відчуваю.
Можливо, я не переставала його кохати.
Це не означає, що нам треба жити разом.
Я нездорова.
Усе здається туманним.
Коли наступний візит до лікарки Вайман?
Завтра.
І що? Ти не думаєш, що новини хороші?
Хоча рак ще не переможено,
треба мислити позитивно, Елізабет.
Я хочу
змінити тактику і пропоную вам участь у клінічному дослідженні,
яке проводить лікар Кенг,
з імунотерапевтичним засобом.
Гаразд.
Звісно, статистики немає, і я не можу надати вам дані,
але попередні показники дуже перспективні.
- Мені треба буде лягти в лікарню? - Лише на пару днів.
І якщо ви будете добре переносити препарат, можна продовжити вдома.
Запишіть мене.
Чудово.
Це правильний вибір.
Я підготую документи.
А можете принести мій перший бланк госпіталізації?
Я хочу змінити найближчого родича.
Що? Мене звільнено?
Ага.
Це італійське обсмаження, татове улюблене.
Подивимось.
Як смачно.
Казала ж.
Трохи томатно.
Ти не помила його? От дурне!
Ви вдвох щось купите в автоматі,
- а я по вас прийду. Добре? - Так.
Скільки разів одна з них це робила, а я навіть не помічала?
Я не можу навіть думати, що вони будуть рости без мене.
Слухай, ти з цим впораєшся.
Ну, будь ласка.
- Ти маєш. Я їх уже дістав. - Ти їх не дістав.
Вони тебе обожнюють.
Взагалі-то ти супер.
До речі, про це...
Не бійся, це не пропозиція... То було...
Відкрий.
Просто... Я помітив, що ти дивилась на нього на ринку.
Місячний камінь.
Але воно було замале.
Ти його розтягнув?
Ага.
Це так дратує!
- Що? Я тебе дратую? - Ага.
Пробач. Тобто мені не шкода.
Я б сказала так.
Справді?
Ти впевнена, що це не від таблеток?
Я ще нічого не приймала.
Гаразд.
Отакої.
Добре це знати.
То так, на майбутнє.
- Так, буде ще купа пропозицій. - Так.
Ага. Тому чекай.
Ти, напевно...
Так, напевно, ти знаєш...
та в місячного каменя є цілющі властивості.
За зцілення.
У всіх його виглядах.
Так.
Звісно.
Творчий керівник Владислава Бурмістрова і.