MODERN SZERELEM
Fejezzék be a felszállást
a dublini Heuston állomásra induló tíz órai vonatra!
GALWAY, ÍRORSZÁG. 2020. MÁRCIUS 13.
Jesszus, mennyi idióta! Mindegyik valami kütyün lóg,
rátapadva a kijelzőre, és ingyen eladják az összes adatukat.
Egyiküknél sincs könyv. Szomorú, hogy ilyen a mai világ.
Szia, anya! Most hagyjuk el Galwayt. Akkor két óra múlva értem jössz?
Bepakoltam a fél lakásom, és taxiba ültetnél?
Gyere értem!
Nem örülsz, hogy pár napig otthon leszek?
Anya!
-Üdv! Hogy s mint? -Jön egy dumagép.
-Könyörgök, ide ne ülj! -Üdv! Jó napot! Hogysmint?
Köszönöm!
Úristen! Mint John Candy a Repülők, vonatok, autókból.
Sétálj csak tovább, haver!
Csak menj tovább! Köszönöm!
Ne, az ír Greta Thunberg! Kösz, nem kérek belőled. Légyszi!
Úristen! Sétálj csak, pajti!
Szépen menj csak tovább, pajti! Tuti, hogy az anyja feje van a táskában.
Allergiás vagy Picúrra és Kokóra?
Semmi gond.
Inkább nem.
Kérsz egyet?
IDEGENEK A (DUBLINI) VONATON
Tessék! Szabad a hely.
Értem. Inkább az Angelina Jolie-típus,
mint az érdekes könyvmoly, akivel lehet értelmesen is beszélgetni.
Mert talán nem szívesen hallgatnád, amit mondanék. Értettem.
Kedves utasaink! A következő megálló Athenry állomás.
Athenry.
Kérjük, aki Athenryig váltott jegyet, szálljon le!
Köszönjük szépen!
Ismét játékban! Viszlát, Jolie!
Halló! Paula beszél.
Üdv! Igen, köszönöm, hogy visszahívott.
Két csomagot várok,
de el tudnák küldeni a dublini címre a galwayi helyett?
Mindkettő az én címem, csak rosszat jelöltem meg.
Igen. Oxmantown Road. Ezer hála!
Kér valaki teát vagy kávét? Tea, kávé? Valaki?
-Igen, én... -Kávé... Tea...
Senki nem kér? Pompás. Akkor se kávé, se tea.
-Kész őrület, nem? -Abszolút.
-Nem lesz tömegközlekedés. -Nemrég hallottam.
Hamarosan biztosan minden visszatér a régi kerékvágásba.
-Egyetemista vagy? -Hogy találtad ki?
Nos, a hatalmas kupac egyetemi tankönyv buktatott le.
Tényleg. Igaz.
Tegnap zárták be az egyetemet, szóval...
És te?
Technológiai területen dolgozom Galway mellett. Két hét kényszerszabi van.
-Jesszus! Akkor most hová mész? -A bátyám dublini lakására.
Az összes lakótársam hazament, és nem akartam egyedül lenni Galwayben.
Én sem. Mit ér egy buliváros emberek nélkül?
Így van. Azért megjegyezném, hogy a bátyám nagyon idegesítő.
Nem tudom, melyik a jobb. De legalább társaság.
Hívd meg anyád házába!
Ne már! Csak két perce ismered.
Igaz, de minden jól halad. Istenem, de magányos vagy!
-Szóval... -Te hová mész?
-Bocsi. -Bocsi. Mondd csak!
A „technológiai terület” mit takar?
Gyakran hallom, de mindig csak bólogatok.
A cégünk reklámokat készít bizonyos vállalatok számára.
-Tehát reklámszakma. -Nem, technológia.
Hat vagy hét vállalat fiókját kezelem, segítek célzott vásárlókat keresni nekik,
hogy ne vesztegessék az időt olyanokra, akik úgysem vesznek semmit.
Algoritmusokkal dolgozunk, amik figyelik a fogyasztók preferenciáit,
és megpróbálják előrejelezni, modellezni a döntéseiket. És te?
Középkori történelmet tanulok.
Értem.
Akkoriban nem dolgoztak algoritmusokkal.
Vagy csak túl lassúak voltak processzorok.
Bocsi, de kezd beállni a nyakam, ha így tartom.
-Nem bánod, ha... -Dehogy, nyugodtan!
Máris jobb. Hol is tartottál?
Nem emlékszem.
-Feltehetek egy fura kérdést? -Persze.
Amikor felszálltál, hogyhogy a csajhoz ültél,
amikor mindkét asztal szabad volt?
Nem szeretek háttal utazni.
-Most is úgy utazol. -Igen, de most veled szemben vagyok.
Az agyam így megnyugodhat. Csak egy megszokás.
Nem ekörül forog az életem.
-Cseréljünk helyet? -Kérlek!
Hol leszel, míg újra nem nyitják az egyetemet?
-Anyámnál. -Egy kis szorongás van a hangodban.
Jó volt távol lenni az elmúlt pár évben,
szóval belegondolni abba, hogy most pár hétig...
Nagyon szeretem, de ő olyan, akire rá kell szólni, hogy ne fecsegjen.
-Ja, és nincs tévéje. -Mi? Komolyan?
-És wifije sem. -Halálra fogod unni magad!
Bizony. Folyton csak fest, verseket ír,
rádiót hallgat, és a szobanövényeit pátyolgatja.
-Csodás asszony lehet. -Az is.
-Füvezik is. -Na ne!
-De. -Kicsit olyan, mint a bátyám.
Leszámítva, hogy ő nem fest, ír, vagy csinál bármit, ami kreatív.
Ő sem veti meg a füvet?
Olyan, mint Snoop Dogg
és Seth Rogen karakterei az összes filmjéből
belecsavarva egy hatalmas jointba.
Szívesen megismerném.
Nem tudom, bírnád-e. Anyukád talán.
Szerinted meddig fog tartani ez az izé?
Azt hiszem, 28-án már lesznek órák. Szóval pár hét.
Szeretsz olvasni?
-Igen. -Mesélj a középkorkutatásról!
-Egy mondatban? -Hogyne.
-Tényleg a reklámszakma a hivatásod. -Nem. A technológia.
Szerintem még egy vonatút sem elég, hogy elmagyarázzam, mi a középkorkutatás.
-Nem baj. -Nehéz behatárolni.
-Értem én. -Te szereted a frappáns dolgokat, ugye?
Azt hiszem. A frappuccinót is imádom.
Nos, én a megmagyarázhatatlan dolgokat szeretem.
-Amikben mindig van tovább. Mint a hagyma. -A hagymának is van vége.
Akkor mint egy nagy hagyma.
Amihez az egész életem csak egy előszó megírására lenne elég.
Nekem az tetszik. Nem szeretem elérni a dolgok végét.
Én pont az ellenkezője vagyok.
Mutasd, hogy működik, hogyan illik a képbe, és végeztünk is.
Nekem csak erre van szükségem. Nincs tudományos agyam.
Mindenen elalszom, ami magvasabb Malcolm Gladwellnél.
Attól még örülök, hogy ideültél.
Tényleg?
-Jobb vagy, mint a sorozatgyilkos. -Hogy ki?
Nem, Paula. Én vagyok a sorozatgyilkos.
-Mi? -Én vagyok az.
Ez egy horrorfilm. Nem romantikus vígjáték.
Valaki más mellé kellett volna ülnöd.
-Oké. Ez furcsán jól megy. -Bocsi!
Honnan tudtad, hogy hívnak?
Mondtad a telefonban.
Nem tudtam, hogy figyeltél.
Amúgy is, ki beszélt itt romantikáról?
Elnézést, zavar?
-Nem. -Folytasd csak!
Olyan boldognak tűnsz a vonaton
Két perce még idegenek voltatok
Most együtt nevettek és viccelődtök
Nincs semmi Amit nem tudnak egymásról
Olyan jól néznek ki
Ráadásul fiatalok is
Úgy tűnik, ez egy
Első találkozás, hihetetlenül cuki
Hát nem aranyos ?
Nem lennétek a helyükben ?
Első találkozás, undorítóan cuki
Reméljük, semmi nem áll az útjukba Csak két idegen a vonaton
Az élet magukra hagyja őket
Igen
Csak két idegen a vonaton
-Ez fura volt. -Nagyon is.
-Akkor itt is vagyunk. -Az út vége.
-Merre mész? -Északra. Te?
Délre.
-Nagyon örültem, hogy találkoztunk. -Én is.
Hála neked, sokkal rövidebbnek tűnt az út.
-Le kellene szállnunk. -Igazad van. Azt hiszem, le kellene.
Igen, le kellene.
Mint egy puccs előtti evakuálás.
Mint egy fekete-fehér háborús film. Mi a franc?
Arra megyek.
-Szia! -Viszlát!
Várj!
-0858395... -Nem.
Találkozzunk ugyanitt, 28-án!
Az első vonatnál, ami az egyetemre visz, ha vége ennek a szarnak.
Pont itt.
Huszonnyolcadikán.
Két hét múlva.
Itt leszek.
-Csodás vagy. -Örülök, hogy ezzel a vonattal utaztál.
-Biztosan nem kéred el a számom? -Tuti.
El fogsz jönni.
-Elég magabiztos vagy, nem? -Általában nem.
Nem akarom ezt a két hetet SMS-ezéssel meg chateléssel tölteni, mint a tinik.
Idegtépő dolog.
-Ez pedig régimódi. -Mint a középkorban.
Ha így kell lennie, akkor majd itt találkozunk.
Az első vonat Galwaybe, 28-án.
-Két hét nem sok idő. -Gyorsan eltelik.
Most nagyon meg akarlak csókolni.
-Nem tanácsos. -Tudom.
Ezer hála! Faszfej.
Szia, anya!
-Szia, kicsim! -Szia!
Te izzadsz.
Az Uber-sofőr nem segített a poggyászommal, szóval...
Akkor nem volt valami überkirály, mi? Érted? Mert über.
-Értem. Borzasztó. Hogy vagy? -Remekül!
-Be vagyok gubózva. -Hogy mi?
Nem kell látnom a szomszédokat, akiket ki nem állok. Csodálatos.
Hoztál bort?
Persze.
Declan! Látom, már nagyon vártál.
Azt hittem, holnap jössz.
Minden vendég szereti hallani ezt a mondatot.
-Jól nézel ki. -Mi a bajod?
Mint aki egy viktoriánus strandra indul búvárkodni,
vagy ágyúgolyónak öltözött.
-Meddig is leszel itt? -Két hét kényszerszabadság.
Mi van, már a seregben szolgálsz?
Menjünk egy kocsmába, keressünk pár szajhát!
Akkor az alkalomhoz vagy öltözve.
Jól van. Gyere be!
Már amúgy is ki akartam takarítani azt a szobát. Hogy vagy, tesó?
Pontosan mi is ez a gubózás?
Teljes karantén.
Még boltba sem lehet menni. Mint a bombázáskor.
Csak akkor, ha komolyra fordul a helyzet.
Még nem rendelték el, vagy de?
Még nem, de el fogják. Azt mondják.
Na...
mesélj arról a fiúról a vonaton, amíg tekerek egy spanglit!
Vagy a hely ment össze, vagy én nőttem, mióta utoljára itt jártam.
-A cuccaim miatt tűnik kisebbnek. -Mi ez a sok szarság?
Csak pár apróság, amiket a kukában találtam.
Ez a kapitalista társadalom szerint mind haszontalan.
Tehát gyűjtögetsz.
Mind jó cucc, haver.
Van itt valahol egy ágy, igaz?
Egy perc alatt kitakarítom.
De szereznem kell új lepedőt. Gyere! Reggeliznem kell!
Nekem meg ebédelnem.
Remekül hangzik. Van róla képed?
Nincs. Miért fotóztam volna le?
Beszélgettünk. Nyíltan, őszintén. Miért fényképezzem le?
Hogy láthassam.
-Fent van a Facebookon? -Nem tudom.
-Instán? -Nem tudom.
-Kideríted? -Nem tudom a vezetéknevét.
Miért nem írsz neki SMS-t?
Nincs meg se a száma, se az e-mail címe, se a lakcíme.
-Akkor hogy veszed fel vele a kapcsolatot? -Sehogy.
Az első Galwaybe tartó vonatnál találkozunk 28-án, két hét múlva.
Ez kibaszott romantikus!
-Ugye? -Idegenek a vonaton.
Leszámítva a kettős gyilkosságot, szóval inkább a Mielőtt lemegy a Nap.
Szerintem.
Ez nagyon bejön.
-Nem fog odamenni. -Miből gondolod?
Csak két órát töltöttél vele.
Ott lesz. Megvolt a szikra.
Hidd el nekem: nem lesz ott. Nőből van.
Mindennap egyre kevesebbet gondol majd rád,
te meg a szöges ellentéte leszel.
Ezért találta fel Isten a telefonszámokat.
Hogy újra és újra emlékeztethesd.
Így működik. El kellett volna kérned a számát.
Soha nem tetted meg, Michael.
Sajnos mindig is ez volt a különbség kettőnk között.
Reklámokat készít, de azt mondja, informatikus.
Biztos vagy benne?
Tudom, hogy elvben utálnom kellene, de nem számít.
Csodás.
Manapság nagy a nyomás a kompatibilitás miatt,
és sok közös vonásnak kell lenni.
És az inkompatibilitás előnyei?
Ha nincs meg a száma, hogy fogtok szexi üziket váltani?
Nem akarok szexi üzeneteket küldeni. Modern nő.
Nem az lenne a mobiltelefon lényege?
Persze, kifejezetten ezért találták fel.
Összetett kapcsolat volt. Nem valami tini-románc a vonaton.
Lenyűgöző lány.
Azt majd én eldöntöm. Mit tanul?
-Középkorkutatást. -Oké.
Tehát Trónok harca meg ilyesmi?
Király. Kezdem megkedvelni.
Már két éve jársz egyetemre, és még nem ismertél meg senkit.
Én két hónap alatt az egész egyetemmel lefeküdtem.
Tessék?
Vicceltem.
-Beletelt egy félévbe is. -Úristen!
Jól van. Előkészítem a szobámat.
Már megtettem.
-Tiszta ágynemű. -Köszönöm!
-Kiszellőztettem. -Köszönöm!
Kíváncsi vagyok, még mindig kicsi-e,
mert már régóta nem voltam ott.
-Kényelmes? -Tökéletes. Kösz, haver.
Örülök, hogy itt vagy, amigo.
-Jó éjt! -Jó éjt, haver!
-Mi a franc? -Elmegyek inni.
-Este 11 van. -Igen.
Nem lehet mindenki olyan korán középkorú és rendezett, mint te.
Kell egy nő, mielőtt jön a karantén.
-Hol? -Egy nőkkel teli városban.
És nem vagyok rendezett,
mivel egyedül vagyok, nincs kinek jó éjt kívánnom,
a sarokban meg egy tuba és egy kalap van.
Aggódunk is emiatt, haver.
Hogyhogy nem találtál senkit a cégnél?
Nem a nőké az állások fele?
-Ott már lehetne válogatni. -Nem volt meg a kémia.
Galwayben élsz, ahol mindenki folyton részeg.
Két év elteltével legalább smárolhattál volna valakivel.
-Sok lánnyal csókolóztam. -Akkor mi a gond?
Egyik sem keltette fel az érdeklődésemet.
Én most ezt fogom tenni.
Fogok egy csajt az utcán, kap egy jó hosszú csókot.
Azt hiszed, hónapokig ez lesz.
Pár hét, és minden visszatér a régi kerékvágásba.
Te aztán nagy jós vagy, ember.
-Jó éjt! -Jó éjt!
Idióta barom!
SZIA, TE JÁRSZ AZ ESZEMBEN. JÓ ÉJT! PUSZI, M.
NE FELEJTSD EL KITENNI A KUKÁT! PUSZI, ANYA
Szia, vonatos idegen!
Nincs meg a számod, szóval nem tudok SMS-t írni.
De ha megtehetném, az állna benne:
„Te jársz az eszemben. Jó éjt!”
Istenem, mekkora lúzer vagy!
Kibaszott miniatűr, pici, kurva gyerekkori hálószoba!
Jól van. Csináljuk! Lássunk munkához!
HÁBORÚ ÉS BÉKE I.
Imádom.
Feljebb! Legyen fölötte az állad! Gyerünk!
Ez remek volt. Most mit nézzünk?
Van még két része.
Tényleg?
Mint az a Seamus Heaney-idézet. Hogy is van?
„Ha kitelelsz...”
„Ha sikerül kitelelni...”
„Ha most nyaralunk, bárhol telelhetünk...”
SZOMBAT, 2020. MÁRCIUS 28.
...az ír helyzet fenntartása érdekében,
a két hete elrendelt korlátozásokat
egy szakértői csoport ajánlására további három hétig meghosszabbították,
a jelenlegi két kilométeres lezárás megtartásával.
-Jó reggelt! -Miért vagy így kiöltözve?
Találkozóm lesz. Ma van a nagy nap.
Tényleg, a vonatos csaj!
De nem a lakásodtól számított két kilométer a határ?
-De. Viszont... -Heuston milyen messze van?
Hat kilométerre?
-Akkor... -Tudom, hogy ott lesz.
Annyira jó volt minden.
Tudom, hogy ő is ezt érzi. Olyan ez, mint a telepátia.
Add kölcsön a kocsidat!
Nem. Nem szegheted meg a szabályt, haver.
Majd találkoztok. Ez Írország. Kis hely.
Nem alapozhatok erre.
Soha, senkiben nem voltam még ennyire biztos.
De védhetetlen, hogy megszegd a szabályt.
De ez különleges helyzet. Mi van, ha soha többé nem látom?
Különleges? Mitől?
Ez csak a te helyzeted.
Amúgy sem lesz ott.
-Miből gondolod? -Persze, hogy ott lesz.
Nem szegem meg a korlátozásokat. Tilos.
Az én hibám. Nem kértem el a számát.
Nem gondoltad, hogy el kell. Ez csodás, nagyon romantikus.
A kapcsolatotokra támaszkodtatok. Csodaszép költészet.
Inkább csodaszar.
Elképesztő, hogy mindig ti, liberális informatikusok szegitek meg a szabályokat.
Először repesztenek, menők, de hirtelen:
„De mi nem akarunk adót fizetni.
„Nem akarunk jogokat adni a dolgozóinknak,
„mert egy startup-cég vagyunk, egy pizzériában kezdtük,
„és a szabályok ránk nem vonatkoznak, mert meggazdagodtunk.”
Kösz a karaktergyilkosságot!
És nem startupos vagyok, hanem egy számítógépes zseni.
El sem hiszem, hogy hirtelen így érdekelnek a szabályok.
-Hol a kukoricapehely? -Jobb oldalt, felül.
-Sosem tartottad be a szabályokat. -Ez nem szabály, hanem a józan ész.
Törődsz a szomszédaiddal is,
nem csak magaddal, mint egy főszereplő valami gagyi filmben.
-Ez a való élet, Michael. -Pontosan. Az én életem.
Egy lépésre vagy attól, hogy:
„Ez egy szabad ország, azt teszek, amit akarok.”
Az is! Ez az én életem! És csak egyszer élek!
Nem igaz. Ez a mi életünk! Közösen kell végigcsinálnunk!
Lehet, hogy most először összefog a világ.
De téged az érdekel, hogy megismertél egy lányt a vonaton.
Sokan vannak. Csak lányok.
Nem. Ha találkoztál volna vele, értenéd, miről beszélek.
Még te is áldásodat adnád rám.
Mindegy, lehet, hogy nem is volt olyan különleges.
Fura arcszőrzete volt, és olyan szakmában dolgozik, amit utálok.
Csodásnak hangzott!
Sok csodás ember létezik.
Mi van, ha elmegy, te meg nem? Soha nem fogod megtudni.
Nem lesz ott, anya.
Nagyon felelősségteljes srác,
nem fogja egy magamfajtáért megszegni a szabályokat.
Tudnom kell, mi lesz a vége!
Fogadtam az összes szomszéddal, hogy vajon ott lesz-e.
-Mi? -Izgul az egész utca.
Ez nem rólad szól! Hanem az összefogásról a világon.
Láttad Gal Gadot videóját. Mind láttuk, és mind sírtunk.
Hallgass Gal Gadot-ra és a híres haverjaira!
Ha mindennek vége, megint egyedül leszek.
Átkozott legyek, ha elszalasztom ezt az esélyt
pár átmeneti szabály miatt!
Hihetetlen nő volt!
Folyton azon gondolkodom, amiket mondott!
Ha ő ott lesz, én meg nem, azt soha nem bocsátom meg magamnak.
Kísérteni fog.
Olyan leszek, mint egy szellem valami regényben,
és kísérteni fogom az állomást.
Én nem állok az utadba, haver. De ne kérd az áldásomat!
Azt csinálsz, amit akarsz. De úgysem lesz ott.
Fogadjunk?
Ne!
Az életemről van szó,
nem szappanoperáról vagy lóversenyről!
Tudom. És őszintén remélem, hogy boldogságra lelsz.
-Tényleg? -Persze. A kislányom vagy.
De nagyon sok pénz forog kockán.
Ha nem lesz ott,
én fizetem a lakbéredet egy évig.
Úristen!
Ilyen mélyre süllyednél?
-És neked ez miért jó? -Csak add kölcsön a biciklidet!
De gyorsan, mert tíz perc múlva ott kell lennem!
Egy egész évig?
Megígérem. De csak akkor, ha nincs ott.
Ha nem adod kölcsön a bringát, soha nem fogod megtudni.
-Baszódj meg, akkor manipulátor vagy! -Tudom. Reklámokon dolgozom.
Baszki!
A fenébe!
-Üdv! -Üdv!
-Jól van? -Remekül, igen!
Csak sportolok egy kicsit.
Csodás.
Üdv!
Hová valósi, uram?
Galwayben élek. De most a bátyámmal lakom Dublinban.
Nem ismerem személyesen. Hol lakik?
Oké, megfogott. A körzeten kívül lakom.
Őszinte leszek. Inchicore-ban vagyok.
-Akkor menjen vissza! -Tényleg?
Bizony, tényleg.
Nézze! Mesélhetek valamit? Lehet, hogy megérti, mivel maga...
-Mivel mi? -Ki kell jutnom a vasútállomásra!
-Nem közlekednek a vonatok. -Tudom.
Nem vonatot akarok elérni, hanem egy lányt.
Két hete megismertem életem szerelmét egy vonaton.
A középkorról tanul az NUI-on.
Nagyon okos. De vicces is, és mókás.
Megegyeztünk, hogy itt találkozunk,
mert azt hittük, csak két hétig tart a karantén.
Miért nem hívja fel?
Nem kértem el a számát. Nem tudom az elérhetőségét.
Miért nem?
Úgy tűnt, olyan jól elvoltunk, hogy biztosan ott leszünk mind a ketten.
Nem tudtuk, hogy ennyire komoly lesz ez a dolog.
De nagyon vonzódtunk egymáshoz. Lenyűgöző lány.
De ha most nem láthatom,
nem tudom, hogyan tudnék újra találkozni vele.
Elég sok kifogást hallottam már, de ez elég megható.
Igaz?
Nem! Ez a leghülyébb dolog, amit valaha hallottam.
-Amúgy sem lesz ott. -Miből gondolja?
Ellenőrzőpontok vannak mindenhol.
Egyik őr sem fogja bevenni ezt a marhaságot.
-Menjen haza! -Közös a cél, nem?
Mit gondol, mi ez? Valami film a Netflixen? Haza!
Képzeld el, hogy minden ember
Békében él...
-Húzzon már haza! -Jó, rendben.
-Oké. Értettem. -Szent ég!
Ennyi volt? Ez a vége?
Igen.
Azt hiszem.
Mi is volt?
Cowslip...
Cowslip Lane?
Oxmantown.
Ox... Oxman...
Oxmantown.
Igen. Oxmantown Road.
Oxmantown Road.
Megvan az utca.
Vigyázz rá! Régi autó.
Vigyázok.
Majd szólj, hogy haladsz! Ha kell valami, áttekerek.
Kösz, tesó. Szerintem minden megvan.
Őrült nagy barom vagy.
A feliratot fordította: Kohl János
Kreatív supervisor Kwaysser Erika s