Cum îl chema? Bradley? Nu.
Paul? T.J.? Nu, nimeni nu se numește T.J.
Aveam vreo 20 de ani și nu se mai oprea din dat limbi.
Poate îi era foame.
Gata! Nu te mai gândi la asta. Gata! Fii aici cu Steve. Ce-a zis?
Oi fi feminist.
Sunt unicul bărbat de la revistă cu care vor femeile să lucreze.
E urât. Jurnaliștii pot fi monștri.
Mult de lucru, bani puțini, știi prea multe.
- Am deviat de la subiect. - Nu, există o legătură. Încerc să...
Da... Mă pierd când sunt întrerupt.
Cum ziceam, da, cred că avem aici un dublu standard.
N-am mai făcut sex de ani buni.
De când a fost diagnosticată Molly cu cancer la sân?
Da. Nu făceam prea mult sex când te-ai îmbolnăvit...
Chelia mea îți amintea de taică-tău, așa ai spus.
Dar acum nu mai e nevoie să ai grijă de mine.
Vreau să mă dorești. Te rog!
Acum vrea să facem, iar eu sunt ăla nașpa
pentru că n-am un buton care să mă transforme în Domnul Sex.
Ce?
Domnul Sex?
Domnul Sex probabil nu își spune „Domnul Sex” dacă chiar e Domnul Sex.
În fine...
Îmi cunosc soția. A avut o istorie foarte complicată cu sexul.
Și nu cred... nu cred că asta îți dorești de fapt.
Cred că ți-e neclar ce îți dorești.
Molly, ți-e neclar ce îți dorești?
- Vrei să faci sex cu Steve? - Sex, da.
Rahat!
Cu Steve.
Însă nu e o dorință autentică.
- E medicamentul. - Tamoxifen.
Care oprește cancerul să revină.
Are ca efect scăderea libidoului, dar la Molly e o anomalie.
- I-a crescut. - Nu e efect secundar.
Dr. Pankowitz a zis că așa e.
- E doctorul tău, Steve? - Al lui Molly.
Telefonul meu e pe masă, cum zice regula.
- Oprește-l. - E de la spital.
E pentru chestia aia la șold... O să răspund.
Poți să-l pui pe difuzor. Pune-l pe difuzor.
- Alo? - Îl pui pe difuzor?
- E un moment bun? - Da.
Bun. Am rezultatul biopsiei de la șold și, din păcate...
Futu-i!
ULTIMA PLĂCERE
SUC DIETETIC LA PREȚ BUN
- Bună, iubita! Te duc undeva? - Bună!
Așa te simți când distrugi pe cineva?
- Erai ocupată? - Mă duc la repetiții.
Fumezi? Sunt țigări mentolate? Doamne! Cine ești, gagicul meu din tabără?
Ce se întâmplă?
Știi că mă durea șoldul și nu-mi mai trecea?
- Da. - E cancer.
A revenit.
- Dar... Au trecut doi ani. - Știu.
Ai făcut tot ce a zis medicul. Ai luat medicamentele.
- Și... - Nu e corect.
- Nu vreau să mor când am sâni noi. - Taci. Nu o să mori.
Ba da. E metastază osoasă.
E incurabil.
Iartă-mă puțin. Îmi cer scuze.
- Hei... - Îmi cer scuze...
Iubita mea, e în regulă.
Nu, mă tem că o să sporească. Lasă-mă să...
Nu... Glumesc. Sunt bine.
- Ești bine? - Nu.
- Ce căcat? - Nu știu de ce am zis-o.
- Ce căcat? - Nu mă prea descurc.
- Ce-i asta? - Nu știu cum se face.
Nu știu cum să-ți spun că mor.
Da, nu știi. Nu așa îmi spui! Îmi pare tare rău! Doamne!
Arăți atât de bine!
Dacă mori, ce-i cu vibe-ul ăsta? De ce strălucești?
- Așa radiezi tu? - Nu știu.
- Sunt confuză și agitată. - Ce-i asta? E beată?
- I-am spus că sunt pe moarte. - Nu.
- Sunt un om cu emoții. - Și de ce plânge așa tare?
Așa plâng eu!
E actriță. Emoțiile ei trăiesc la suprafață.
- Pleacă! - Nu! Nu plec!
A cumpărat de la magazin. Și-a luat o dubioșenie de suc.
- Da. Suc dietetic la preț bun. - Foarte bine.
Asta nu-ți dă dreptul să stai în fața magazinului și să țipi!
Nu veni să întrerupi doi oameni care discută...
Ia uite la ea.
- E de treabă. Tu nu. - N-o băga!
Nu se teme. Cu toate emoțiile pe față. O iubesc pe femeia asta.
Doamne!
Am o reacție normală
și o experiență profundă, pe care nu mi-o doresc!
- Du-te înăuntru! - Ce Dumnezeu...?
- Bine! Rămâneți aici. - Super!
Numai taci dracului! Te rog!
- A zis că putem rămâne. - Am auzit.
Gustă sucul. Îți lasă în gură un gust incredibil de oribil.
- E nasol. - Știu. Nu mă pot abține.
E foarte nasol.
- Când ai aflat? - Acum 20 de minute.
- Ce? - La terapia de cuplu.
- Molly, e un moment bun? - Da.
Bun. Am rezultatul biopsiei de la șold
și, din păcate, nu e ce speram.
Nu părea real. Nici nu auzeam ce zice doctorul.
Nu eram tristă. Mă vedeam doar la șapte ani, dansând.
Iar versiunea aceea a mea era rea cu mine. Nesimțită de-a binelea.
Știa. Știa ce făcusem în viață și era furioasă.
Știa că Steve nu mă mai atinge și s-a întristat.
Cred că vedea că mi-am trăit toată viața speriată de ce simțeam.
Eram furioasă pe ea.
Plus că dansa ca curul.
Am închis și i-am spus lui Steve, care m-a privit cu milă sau...
Nu știu, nu era milă. Era...
O să sun la spital. Vom trece și peste asta.
Entuziasm.
Futu-ți, Steve! I-aș da în cap.
Dacă sunt bolnavă, relația noastră e simplă.
Mă îngrijește, e martir, iar eu sunt pacienta lui.
- Și nu va pune mâna pe mine. - Doamne! El nu se uită la tine?
Dacă nu te dorește, e bolnav cu capul.
Însă îți sprijin căsnicia. Evident că îți sprijin căsnicia.
Stăteam și mă uitam la el
și, brusc, îmi vine în minte un tip care mi-a dat limbi pe la 20 de ani.
Nu mă așteptam să zici asta.
Îi țineam capul cu mâinile. Îi simțeam părul printre degete.
A intrat cineva peste noi, n-am terminat, dar nu m-am mai simțit așa bine.
Și mă tot gândeam că nu vreau să mor fără să mai simt asta din nou.
După care am fugit vizavi, la magazinul ăsta.
Magazinul ăsta? Ai fugit de la terapie aici?
Da. E acolo. Aia e doamna doctor Anne.
- Doamne! Ce zice? - Nu știu.
- „Ești bine?” Ești bine? - Nu, din contră.
- Doamne, îl cheamă pe Steve. Ascunde-mă. - Ce?
Stai așa. Nu cred că e ce vrei.
Nu. Alege altceva.
- Apare Steve. Vine. - Plecăm.
Unde mergem? Dă-i pace.
- Nu pleca! - Hai! Te acopăr. Bine că se asigură!
- Ești bine? - De ce sunt mai mare decât credeam?
Stai! Stai să vorbim puțin.
- Pornește, Nikki! Simt că se apropie. - Nikki, nu!
Mașina asta nu pornește la buton.
Mă ocup imediat. Se blochează. Și încă o chestie...
- Bună! - Doamne!
Stai o clipă. Nu-mi băga limba pe gât chiar acum.
- Bună, Molly! Scuze, nu te văzusem. - Bună!
Ți-a zis că s-a mutat?
Da.
- Trăim în păcat. - Da.
Am făcut-o. Să nu-i spui bunicii mele din Taiwan.
Ai sânii așa de relaxanți. Ca o ceașcă de ceai fierbinte.
Cântă mâine Simfonia nr. 6 de Mahler la Filarmonică.
Mâine cânt Simfonia nr. 6.
Să nu-l întrebi de Mahler, fiindcă începe să șoptească bizar.
Îi zici că mă excită Mahler?
Deja stați împreună? Când plănuiai să-mi zici?
- Îl iubesc. - Abia l-ai întâlnit.
- Cred că s-au făcut trei luni. - E bun cu tine?
E bun cu mine și eu sunt bună cu el. De-asta nu voiam să-ți zic.
- Iartă-mă. - Nu face așa. Zi-mi că nu e treaba mea.
Nu e treaba ta.
E bine. E diferit.
Nu se hrănește cu stima mea de sine și nu-mi vinde pantofii pe net.
Noah e cel mai normal tip cu care am făcut sex incredibil. Numai uite!
Tu faci sex incredibil cu toți. Ai avut orgasm în metrou ascultând un podcast.
- Da. - Crime și investigații?
Cred că era The Daily.
- Steve n-a pus mâna pe mine de trei ani. - Ce? Nu.
Cum e posibil? Nu știam că e atât.
Aveam țâțele infestate de cancer, iar după chimio, am avut diaree vreun an.
Oricum ar fi, tot tu ești. Tu.
Probabil Steve.
Mai nasol e că o să mă ierte, căci sunt tristă, bolnavă,
nevasta lui de nefutut.
Iar el o să mă salveze.
Uite-l.
Încă nu.
Îi spui lui Gail?
- Care-i parola de net? - SăCânteTimpanele45. Îi spui lui Gail?
- E plecată. Putem să râdem de parolă? - Nu. Unde-i maică-ta?
- În nord. - Minți.
Da. Îmi mai povestești despre piesă?
Nu. Nu face ce faci de obicei. Vorbește cu mine.
De ce te ascunzi de Steve?
De ce nu vrei să-i spui mamei tale? Te iubește.
- Trebuie să afle... - Oprește-te!
Îți fac supă.
- De-aia bună la plic? - Știu eu ce îți place.
De-asta nu te-am mai prea sunat.
E un spectacol uriaș după Shakespeare. E ce trebuie.
Asta mi-am dorit de când eram mică, când mă făceam că nu-s din New Jersey.
- Lasă, nu e musai să mă suni zilnic. - Ba nu e în regulă. Nu e.
Ești așa de când aveai 22 de ani, amețită dragă.
Da... Mă las prinsă cu munca și...
- Cum vine asta? - Nu. Nici vorbă!
Tu faci totul pentru Steve. Cu cartea lui stupidă.
A fost finalistă la Pulitzer.
- Nu s-a vândut, că era deprimantă. - Schimbarea climatică nu e amuzantă.
O lună nu m-am mai căcat după ce am citit-o. Eram prea tristă.
Știi ce? Ăsta-i Steve.
- Mi-a scris. - Încă nu.
Tată, deschide.
Bună, Winter! Bună!
Winter, fiica lui Noah.
Stă aici miercurea. Și mă bucur mult. Winter, ea e prietena mea, Molly.
Tată?
Numai uită-te la mine. Mi-e frică de ea. Dar e tare dulce.
De parcă aș fi o tocilară. Și nu-s. Sunt populară.
- Așteaptă! Nu răspunde. - Așa...
E Steve. Și nu răspundem.
- Te-a înșelat? - Nu vrea să discute.
Mi-a revenit cancerul. E incurabil.
- Doamne! Îmi pare rău. Nu știam. - Nu-i nimic.
Nu face fața miloasă.
- Molly? - I-am deschis. Ce-i asta?
Îmi pare rău că dau buzna.
Moare de cancer?
- Doamne, iubito... - Hai să mergem, Molly.
Uitasem ce sexy e furios și cu pulover.
Care-i faza?
- Nu moare. E doar incurabil. - Care-i diferența?
Gata cu „moare”!
Nu mai zice „moare”.
- Fumați? - „Fumați?”
Cine-s ăștia, tată?
De-asta nu vreau să stau cu tine și cu gagică-ta.
Nikki nu e oricine. Da, e pripit, dar o iubesc.
Și beți și suc? Super!
- Am de învățat, n-am vreme de cancer. - Ar trebui să vorbim.
Fumat și interacțiuni stresante. Perfect! Exact asta ne lipsea. Mergem?
Te-am dezamăgit. Ce sexy!
Nu e de bun-simț.
Mereu greșesc și nu îți place.
E un mediu fantastic pentru tine.
Bună, Steve!
Nikki...
O să mergi la un asistent social de îngrijiri paliative
mâine, după vizita la doctor.
Să te ajute cu emoțiile astea.
Gata cu sucul.
Nici nu se reciclează.
Îți fac eu suc.
Mai ții minte când mi-o trăgeai? Așa, pe bune.
Mă duceai la petreceri cu prietenii tăi, vorbeai de cărți de care nu știam.
Mă crispam, stârneam o ceartă și trebuia să mă duci acasă.
Prioritatea mea acum e să te țin în viață cât mai mult.
Deci fără cofeină, fără zahăr, fără suc verde.
O să începem un jurnal alimentar. O să te culci la program fix.
Molly!
- Nu vrei să mai trăiești? - Vreau să ți-o sug.
Bine.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Nu-i nimic.
Dacă asta e ultima oară când fac sex? Jumătate de felație cu bocete?
Nu-i nimic.
- E de la sânii tăi... - Poftim?
Când îi ating, mă gândesc la mastectomie și apoi mă gândesc că te voi pierde.
- Sânii te fac să te gândești la moarte? - Da. Nu pricep. Ce-i cu asta?
Cu nevoia asta să mi-o sugi?
E puțin bizară după ce s-a întâmplat.
Trauma ta din copilărie...
Tu zici „traumă” în loc de „traomă”?
- Ce vrei să spui? - Pronunță.
„Traumă”. Așa se pronunță.
Isuse! Futu-i! Spun doar că primul cancer te-a traumatizat iar
și recidiva asta probabil va spori trauma.
Îți redirecționezi durerea și nu poți vorbi despre asta.
Iubitul mamei m-a pus să i-o sug când aveam șapte ani.
- Am spus-o. - Dar nu ai procesat-o.
- Ce înseamnă asta? - Știi tu.
- Când știi că ți-ai procesat copilăria? - Știi.
Am interviu la CNN în zece minute. Nu m-au lăsat să-l reprogramez.
Cine ești? Știi ceva despre mine?
Mol, poți să-mi cauți interviul cu familia cu copilul?
Da.
Eu sunt autoarea? Eu te-am împiedicat să mă cunoști?
Pe tine te voi vedea ultimul?
Puloverul ăsta face burtă?
Bun. Așa.
Am... Vreau doar să vă spun că îmi pare rău.
Mulțumim, domnule doctor P.
Spune ceva!
Ne așteaptă un drum lung.
Cât de repede veți stabili planul de tratament?
- Curând. - Ce vrei?
Ce-ți dorești acum?
Păi...
Spune ceva!
...posibil să întrerupă Tamoxifenul acum?
- Da. - A avut efecte secundare urâte.
- Ce efecte? - Nu. Nu ăsta e...
Ce?
Nu-i al tău... E doctorul meu.
Pardon.
Cred că încă nu ți-ai revenit.
Încetează! E viața mea. Și moartea mea. Ale mele!
- Mai bine... - Nu, rămâneți.
- Mă rănești intenționat? - Nu e vorba de tine.
E vorba de ce vreau eu. De ce simt.
Și vreau să simt chestii. Vreau să simt chestii.
Ce vrei să spui?
Nu am nevoie de asta.
Nu vreau îngrijiri paliative. Nu o să mor mâine.
Îngrijirile paliative înseamnă cum vrei să trăiești cu boala.
Te ajut cu sprijin psihologic, cu gestionarea durerii
și, când o să mori, o să te ajut și cu aia.
Știu că sună a clișeu, dar toți avem o listă de dorințe.
Le spun pacienților să viseze cu curaj. Să urce munți, să mănânce ceva picant.
- Să se dea cu rolele. - Am cancer osos.
- Nu trebuie să fie role. - Crezi că rolele...?
Dar balene? Ai văzut vreodată o balenă?
Sunt prea tânără și e nasol, da?
N-am făcut nimic în viață. Nu știu ce îmi place sau ce vreau.
Nici măcar n-am avut orgasm cu altcineva decât cu mine.
Și acum o să mor.
Bun.
Molly.
Am găsit ceva de trecut pe listă.
„Orgasm cu o altă persoană.”
Da?
Ce-i aia?
Îmi place să port piele.
Întreab-o.
Îți place pielea?
- Îmi place să fiu legată. - De mâini și de picioare?
De picioare.
Care e senzația?
N-ai întrebat dacă doare.
E...
E foarte intensă.
Te atrage așa ceva?
Ai putea începe să explorezi.
Molly, lumea e mare.
Dacă o vrei.
Cred că l-am părăsit pe Steve.
Am înțeles.
I-am zis că nu vreau să mor cu el.
Mamă! Bun.
Vreau să mor cu tine.
Nu mă supăr dacă nu poți. Dacă e prea mult.
Da. Hai s-o facem! Mori cu mine. Da.
Mulțumesc.
Scumpa mea...
Isuse Hristoase!
Am simțit claxonul ăla până în cur! E un spital, ce dracu'?
- Claxonează în altă parte! - Mutați, vă rog, mașina.
Dle, discut cu prietena mea, care și-a părăsit soțul.
- Durează o clipă. - De-aia nu mai pot eu.
Trebuie să ajung acasă.
Nu sunt nesimțită. Sunt cu cineva. Nu claxonez.
- Nu țip. - Așa, și? Mută mașina!
Fac ce se face la spital.
- Știi ce? O mut singur. - Ce? Nu te ridica! Doamne!
Stai acolo! Scuze! Fugi, fugi!
Du-te dracului! De la tine a început.
Urcă! Hai!
Urcă!
Pornește.
BAZAT PE PODCASTUL „DYING FOR SEX” DESPRE VIAȚA LUI MOLLY KOCHAN
SERIALUL ESTE O DRAMATIZARE
Subtitrarea: Raluca Dragomir