Co to sakra dělá?
Ty!
Myslím, že šípy nejsou proti něčemu tak velkému moc dobré.
Utíkej! Na něj nemáš!
Že na něj nemám?
Co ty o mně víš?
Co?
Ty jsi...
To není možné!
Lancelote?
SEDM SMRTELNÝCH HŘÍCHŮ: ZÁŠŤ EDINBURSKÁ – 2. ČÁST
Lancelote...
Tos byl ty celou dobu?
Co se to s námi stalo?
Naposledy si pamatuju, jak ten Člověk seslal kouzlo.
Co se to tu děje? Obři?
I Démoni?
Někdo je musel použít jako suroviny pro vytvoření toho netvora.
A toho druhého vyrobili z Víl.
Děkujeme! Zachránili jste nás!
Musíme vám poděkovat, Lidé.
Jsme vám zavázáni.
Poděkování si můžete ušetřit. Byl to jen přirozený průběh událostí.
Zmizte, než vás zase chytí.
Zdá se, že jdou po všech rasách kromě Lidí.
Opravdu?
Dobře. Na tuto laskavost nezapomeneme, Lidé.
Jednou vám to oplatíme!
Říkal jsem jim, ať neděkují...
Jistě.
Takže jdou po ne-Lidech?
Proto ses proměnil ve Vílu, abys ze sebe udělal terč.
Úplně jsem zapomněl, že tvoje máma je královna Víl.
Lancelote...
Je to moje vina, že...
Tristane.
Takhle vítáš starého přítele?
Naši rodiče jsou přátelé.
To neznamená, že my také.
To ti stejně nedává právo mě praštit!
A pořádně! To bolí!
Bolest je součástí života.
A kdybych ti nezachránil prdel, byl bys teď mrtvej.
Proč jsi tam zamrzl?
Co?
Proč ses držel zpátky?
Stejně jako předtím.
Někdy
se bojím sám sebe.
Jako bych už nebyl sám sebou.
Ale to bys nepochopil.
To je pravda.
Co o mně víš?
Nevím o tobě nic.
A ani nechci, hlupáku.
Cože?
Je mi jedno, jestli se chceš nechat zabít.
Ale co tvoje matka?
Neříkal jsi, že má potíže?
Proti tvojí matce nic nemám.
A s tou mojí jsou dobré přítelkyně.
Klesla ti horečka!
Vrátila se jí barva!
Zdá se, že váš lék zabral, Králi.
Je to prastarý elixír, který znají jen Víly.
Je to vzácný nektar z květiny, která roste na posvátných stromech.
- Dej mi ho! - Ne.
Ale víc udělat nemůžu.
Zlomila se jen povrchní část kouzla.
Jádro toho neduhu stále dlí v mysli královny Alžběty.
Kdybychom dovedli účinky odstranit jen na chvíli,
bezpochyby by se dokázala vyléčit.
Kapitáne.
Tušíte, kdo to mohl udělat?
Tuším.
Ale je tu tolik podezřelých, že nevím, kde začít.
Jo. Tak nějak.
Mimochodem, kde je Tristan?
Neviděl jsem ho. Stalo se něco?
Ano...
Když se mu nepodařilo zlomit kletbu, která byla uvalena na jeho matku,
vyběhl ven a od té doby jsme ho neviděli.
Muselo toho na něj být moc.
Ne... Našel zdroj toho kouzla?
Přeji si, aby se Alžběta uzdravila.
Diane.
Ty už jsi použila všechny minimální tablety, co ti dal Merlin?
Jo, už mi došly.
Už jsem je mnohokrát potřebovala.
Gowthere, nemusíš čekat venku, jen abys mi dělal společnost.
Kletby jsou bohužel
mimo mou odbornost.
Je ukotvena hluboko v její mysli
a já jí nemůžu pomoct.
Také nemůžu pomoct svým přátelům.
Ale pro kapitána a Tristana to bude ještě těžší.
Vyrostl z Tristana dobrý mladík?
Ano.
Je laskavý po své matce
a silný po otci.
Ale jedno mu chybí.
Diane. Gowthere!
Kapitáne!
Alžběto?
- Gowthere. - Hm?
Musíš jít po stopách Tristanova kouzla.
Rozumím.
Co nejpřesnější směr a vzdálenost.
A Diane!
Je čas oprášit ten tvůj starý trik.
Starý trik?
Když
se tak bojíš bojovat,
proč jsi sem sakra jel sám?
Nemohl jsi říct tátovi, ať to vyřeší?
On přece vůbec nevede žádný legendární řád rytířů nebo tak něco.
Asi ano.
Kdybych Otci řekl, co jsem viděl v Matčině srdci,
určitě by to stačilo.
Dokázal by ji zachránit bez mrknutí oka.
Jenže...
Jenže
jsi chtěl svou matku zachránit sám, tak jsi sám utekl z hradu, že?
Ano!
Jak to víš?
Stejně jako předtím jsi pro mě otevřená kniha.
Na rozdíl ode mě ses hodně změnil.
Lancelote?
Co? Podívat se na hrad?
S kým to mluvíš?
Hej!
Sakra! Taková přehnaná reakce
na dvě ubohé děti.
Hej, je jich moc.
Stáhneme se.
Pojď, Escanore!
Hej!
Procházím!
Nemůžu se vrátit, když jsem tak blízko nalezení toho,
kdo proklel Matku!
Skoč, Escanore!
Cože? Ani náhodou!
Tomu nevěřím!
Já... letím?
Ne, neletíš, ty šašku!
Takže to jsi byl ty, Lancelote?
Nemůžeš jen tak bez přemýšlení zaútočit na armádu!
Jen tak dál, Lancelote!
Co to dělají?
Upřímně...
To je ale párek náročných princů.
Výš! Nemůžeš výš?
Jo, kdybych nedržel tebe a toho tvého koně.
To není dobré!
Co se děje?
Ve vzduchu se tvoří ledová plošina...
Ne, to je...
ledový most!
Neuvěřitelné! To jsi udělal ty, Lancelote?
Dostaneme se do toho hradu a zničíme zdroj toho zla!
Rozumím!
Sakra. Další na seznamu mých dluhů.
Plný protiúder!
Už jen kousek!
Proraz rovnou skrz!
Omlouvám se.
Vystavuješ se takovému nebezpečí jen kvůli mně...
- Hej! Au! - Kdo říkal, že je to kvůli tobě?
Stejně jsem měl do toho hradu namířeno.
Jen bych to udělal mnohem chytřeji.
Lancelote!
Taky jsi sem šel někoho zachránit?
Proč bych měl mít stejný důvod jako ty?
Tak proč tedy?
Pro zábavu.
Cože?
Vy dva jste mi ale odvážní dobrodruzi.
Vítejte na Edinburském hradě, mém domově.
Princ Tristan z Království Liones
a princ Lancelot z Království Benwick.
Ach, omlouvám se.
Ještě jsem se nepředstavil.
Jsem král Nového Edinburghu.
Smrtonoš.
Takže ty jsi ten,
kdo tahá za nitky?
To je...
Zbav Matku toho kouzla, které jsi na ni uvalil.
Neboj se.
Dohlédnu na to, aby tví rodiče obdrželi tvé posmrtné ostatky.
Proč se mi pleteš do cesty?
Neposloucháš?
Protože on je ten, kdo za tím vším stojí.
Takže to jsi byl ty, kdo jí to udělal.
Proč ubližuješ mé matce?
Tvá matka není jediná, kdo trpí.
Čekám, že tvůj otec,
který uvidí tvou matku umírat bolestivou smrtí, které nemůže zabránit,
bude trpět ještě víc!
Proč jsi to udělal?
Byl jednou jeden muž, který mi dal pocit sounáležitosti
a zasvětil mě do tradic Svatých rytířů.
Chladnokrevně ho ale srazil Démon,
který se zjevil jakoby odnikud.
A pak, hořící touhou po pomstě,
jsem se stal pěšákem v rukou Bohyně.
Nemůžeš mluvit o Matce a Otci!
Ne, o nich ne.
O tom jsem už slyšel.
Copak ten Démon a Bohyně nezemřeli v poslední Svaté válce?
Vskutku! Ti, kterým se musím pomstít, už neexistují.
Nepřestanu, dokud vůdci jejich klanů,
Meliodas a Alžběta,
nezaplatí...
Jen si vylíváš zlost na ostatních.
Ty spratku!
To ty za to zaplatíš.
Okamžitě zruš Matčinu kletbu!
Magie Bohyň zděděná po tvé matce?
To není špatné.
Na tvůj věk je to hodné pochvaly.
Já to nechápu!
Najednou se úplně zpomalil...
Ale proti mně to nefunguje.
Tentokrát ho přesměroval!
Dokáže je naprosto zneškodnit...
Nemůžete si myslet, že mě porazíte.
Přišel jsem na to.
Na co?
Dokážeš pomocí své magie ovládat intenzitu,
rychlost a výšku magických útoků soupeře. Nemám pravdu?
To znamená, že s fyzickými útoky nic nezmůžeš!
Drzý kluk!
Nemohu uvěřit, že tak rychle prokoukl mou Melodii.
Tristane!
Zatímco ten děda řeší mě, nemůže se zabývat tvými kouzly!
Jestli ta věc může za to kouzlo, pod kterým je tvá matka,
rychle ji sejmi!
Jasně! Jdu na to!
Třpytivá hvězda!
Já se tak snadno nevzdám!
Já Matku zachráním!
To není možné!
Jak může takový skrček být tak drsný?
Navíc jen s holýma rukama.
Lancelote, synu krále Bana!
Proč nám stojíš v cestě?
O co ti vlastně jde?
Lidé by spolu neměli navzájem bojovat.
Pohrdám těmi ostatními klany.
Zasáhl jsem
jen lesy a vesnice, kde vládly Víly a Obři,
nestvůrní soukmenovci Bohyň a Démonů!
Chci, abys to pochopil.
Ty a já jsme příbuzní.
Chci vybudovat svět
jen a jen pro Lidi!
Nejsem ani Člověk, ani Víla.
Králi Smrtonoši!
Jak se opovažuješ?
Sakra!
Zavrženíhodné dítě!
Už je to tu zase!
Jestli to rychle neukončím,
zase ztratím sám sebe!
Pokud budeš muset bojovat, abys někomu pomohl,
co uděláš?
Dobře.
Chci zachránit Matku.
Ať se se mnou stane cokoliv...
Ale co on?
Nemohu dovolit, aby se zase zapletl...
Ukaž mi to.
Ukaž mi své pravé já, kterého se tak bojíš.
A jen abys věděl, o mě se bát nemusíš.
Uvědomuješ si, co říkáš?
Tak už to udělej!
Copak nechceš pomoct své matce?
Nepřeceňujte se, vy neomalení hňupové!
Mám lepší věci na práci než hlídat vás haranty.
Budou pro vás ideálními protivníky.
Takže ta věc je ovládá!
To ušetří čas!
Ty jsi ale hlupák.
Lancelote!
Ani Člověk, ani Víla, co?
To je zajímavé.
Myslím, že neuškodí vidět, v co se proměníš.
I když pochybuju, že k něčemu budeš.
Sakra!
Tvoje magie je na mě krátká.
Oheň pekelný?
Nemá jen moc Bohyň!
Schovejte se!
Dobře!
Stále váhá.
Máte poslední šanci nalhávat si,
že můžete vyhrát!
Kolem hradu jsou desítky tisíc Prázdných!
Nečekejte, že se odsud dostanete živí,
vy spratci!
Má pravdu. V přímém boji proti takovému množství nemáme šanci.
Vypadá to, že jsme tady, ale kde je to místo?
Náš cíl je 366 metrů před námi.
Určitě je Tristan na Edinburském hradě?
Určitě. Cítím z hradu jeho magii.
To není možné.
Taková ohromná síla...
To je Sedm smrtelných hříchů!
Otče? Jak?
Co? Co to s nimi je?
Prázdní!
Proměňte je okamžitě v popel!
Otče!
Plný protiúder!
PLNÝ PROTIÚDER
Dobře!
Zdá se, že jsme to díky Diane stihli právě včas.
Jdeme na to!
Její síla a přesnost jsou pozoruhodné jako vždy.
Jo.
Už to jednou udělala, ne?
Ale už si nevzpomínám, kdy to bylo.
Bylo to před 15 lety.
Když Hendrickson unesl Alžbětu.
No jo.
Vzpomínám si, že mistr to měl opravdu těžké.
Úžasné!
Slyšel jsem o tom,
ale netušil jsem, že Otec a jeho přátelé jsou tak mocní!
Proč je tu teď i můj otec?
Vím, kdo postavil ten ledový most.
To znamená, že je tu i můj syn.
To není možné.
Zničit tak mocnou armádu
během pouhého okamžiku...
Chceš mi říct,
že nás čekají noční můry?
Obávám se,
že tvůj záludný útok na mě selhal.
Kapitáne!
Tady jsou!
Vypadá to, že tady vypuklo peklo.
Co se proboha stalo?
Pěkně popořadě! Něco se stalo, Kapitáne!
Tady, Kapitáne!
Meliodasi!
Alžběto! Kletba je zrušená?
Ano!
Díky bohu!
Meliodasi!
Tohle nemůžeš dělat před...
- Je pořád stejný. - Meliodasi!
Ani nevíš, jak se mi ulevilo.
Byl to náš chlapec. Tristan mě zachránil.
Když se kouzlo prolomilo,
cítila jsem jeho magii.
Vážně?
Matko! Otče!
Matka je zase normální!
To rád slyším.
Ne!
Tohle nemůže být pravda.
Hm.
Ale co by se stalo, kdyby se neobjevili?
Aspoň jsme viděli skutečný Plný protiúder.
Bylo to působivé.
Hm.
Lepší než můj „Planý protiúder“, co?
Hej, Lancelote...
Proč jsi to řekl?
Jinak bys tam celý den stál
a nic nedělal.
Ale mohl jsem se přestat ovládat a ublížit ti,
jako když jsme byli děti.
Nebo něco horšího.
Ty jsi vážně osina v zadku, víš to?
Co? Proč?
Myslel jsem jen na tebe!
A je to tu zas.
Chce utéct!
To je trapas. Utíkat při prvním náznaku potíží.
Bolestný pohled.
- Počkej! - Hej!
Escanore! Nic se neděje! Slibuju, že se hned vrátím!
Kde to jsem?
Někde, kde to neznáme.
Ani nevím, jestli je to Britannia.
Lancelote!
Jaký mělo smysl honit se za tím zoufalcem?
Dnes už jsme vyhráli.
To nestačí!
Musí přísahat, že už to nikdy neudělá.
Tristane!
Všude jsou stopy po boji.
Co se mohlo stát?
Escanore! Ty jsi tu taky?
Escanore?
Co se tu stalo?
Kapitáne! On umí mluvit?
Kam zmizel Tristan?
Nevím, o čem mluvíš.
Cože?
Tristan utíkal za vousatým mužem
a zmizel v nějaké mlze?
Tvrdí, že Tristan je s jiným chlapcem, zhruba stejně starým.
Určitě je Smrtonošovi v patách.
Smrtonošovi?
Choval zášť ke všem ostatním klanům.
Když se na to tak dívám, je jasné, že to on je za tím vším.
Ale kdo by mohl být ten chlapec podobného věku jako Tristan?
Můj syn.
Lancelot?
Co by tu dělal?
Bane, ty něco víš?
Mám i svůj vlastní život.
Můžeme předpokládat,
že ta mlha byla trhlina způsobená magií a vedla do jiné dimenze.
To ty jsi mě proklel!
Alžběto!
Je mou posvátnou povinností
zničit Bohyni Alžbětu!
Co se to děje?
Možná jsem spala,
ale předtím se ti podařilo mě zaskočit.
Neskočím na stejný trik dvakrát.
Ne když se můj syn vystavil takovému nebezpečí, aby mě zachránil!
Budiž světlo.
Proměnil se ve skupinu Démonů!
Co se to děje?
Klid! Nechceme vám ublížit.
Svatá válka skončila.
To je pravda.
Můžete si užívat klidného života se všemi pěti klany v harmonii.
Cože?
Jsou pryč.
Hej, Kapitáne.
Co říkali?
Že nedokáží uzavřít mír s Lidmi.
To Člověk zajal Démony, Obry a Víly
a udělal z nich nestvůru, co jsme viděli.
Je to ta stejná síla...
Ta stejná síla?
O čem to mluvíš?
Do čeho se Tristan a Lancelot namočili?
Nemohu ta slova nechat nepotrestaná!
Chceš mi namluvit, že ty jsi spravedlivý, zatímco já jsem zkažený?
Mohl se prostě schovat. Asi jsi ho naštval až moc.
To jsem neřekl!
Ale to, že ze sobeckých důvodů nenávidíš ostatní klany,
je špatné!
Takže jsem měl přijmout Denzelovu smrt
a nechat to plavat?
Měl jsem prostě přijmout, že naše láska k Denzelovi byla zneužita?
Mám z něj divný pocit.
Jo.
Nikdy se nezbavím...
té zášti!
Ten divný pocit nevychází z něj!
Ta berla?
Pomsta
bude má!
Vážně se to děje?
Nebo jsem v noční můře?
Skutečnost, nebo zlý sen, teď je to kdo s koho!
Jo!
Nestůj tam jen tak!
Idiote!
Pořád ti říkám, že do toho musíš dát všechno!
Ale...
Tak se dívej!
Páni!
Užijte si to!
Za mnou!
Co to děláš?
Zamiř k té skále!
Získáš mi trochu času?
Padající hvězda!
Tumáš!
Dostali jsme ho?
Sakra! Ještě ne!
Pořád ti to říkám!
Neporazíme ho, dokud se nevzchopíš.
Lancelote!
To nemůže být...
Tristane!
Co se děje, Alžběto?
Říkal jsem ti, ať se nebojíš.
Je to náš syn, ne?
Ale...
Navíc je s Lancelotem, takže můžeme být v klidu.
Že jo, Bane?
Jo, asi jo.
Asi? Je to tvůj syn.
Vždy se zdráhal bojovat.
Nebo se spíš bojí,
že ho ovládne krev, kterou nese, a zdivočí.
- Krev Démonů? - Ano.
Věděl jsem o tom.
Začalo to na jeho desáté narozeniny, když trénoval s Lancelotem.
Zešílel a ublížil mu.
Vždy jsem byl připravený ho zastavit, když ztratí kontrolu, i kdybych zemřel.
Smutné je,
že mi asi nikdy nevěřil.
To není to, co...
Pokud dovolíte,
rád vám poskytnu pár informací.
Gowthere!
Proč má tak tvrdou kůži?
Co teď?
Co budu dělat?
Nemám šanci.
Je příliš silný!
Není pochyb, že tady zemřu.
Přesto
stále cítím, jak mi vře krev v žilách.
Mé srdce
buší čím dál víc!
Lancelot už tu není.
Ano... Už tu není nikdo.
Nikdo, jen já a tenhle netvor.
To ne! Pořád žijí!
Co si teď sakra počnu?
Jaké zklamání.
A doteď se ti tak dařilo.
Nejsou to lidé.
Nemají stejnou svobodnou vůli ani životní sílu jako lidé.
Jinými slovy,
jsou to prázdné slupky v podobě lidí.
Lancelote! Ty žiješ!
Podívej. Těší se z jejich křiku.
Tomu říkám zvrácenost.
Tak se o ně nestarej.
Jen si pospěš!
Proč to po mně tak zoufale chceš?
Teď, když jsme zase spolu, chci hodit minulost za hlavu.
Minulost?
Myslíš tu jizvu, co máš ode mě?
Přesně tak.
Tehdy jsem chtěl bojovat dál.
Co?
- To oni to zastavili. - Dej mi pokoj! Jsem v pohodě.
Ale nejvíc mě naštvalo, co se stalo pak.
Když jsem řekl, že chci další kolo, co jsi mi řekl?
Nechci ti ublížit!
V podstatě jsi řekl, ať na to zapomenu, protože tě nemůžu porazit!
To jsem neřekl...
Sklapni.
Promiň, ale nehodlám prohrát.
Ani tehdy.
Ani teď!
Nechceš, abych se do toho zapletl?
Neopovažuj se se mnou takhle mluvit!
Myslím to smrtelně vážně.
Je mi úplně jedno, jak moc jsi nebezpečný.
Klidně tě rozdrtím o zem, když budu muset!
Dej do toho všechno!
Snad toho nebudeš litovat.
Věřím ti, Lancelote.
Já vím.
Tristan potřebuje někoho, kdo ovládá tu jeho stránku, kterou on ne.
- To dává smysl, ale... - Dobře.
Nemůže to udělat Kapitán?
Nakonec přijde den,
kdy mládě musí vyletět z hnízda.
Tristan nikdy nebude navždy dítětem.
A svým způsobem si to dobře uvědomuje.
Tristan teď potřebuje
Bana ke svému Kapitánovi a lidi jako ty, které máte vy.
Zářivá cesta.
ZÁŘIVÁ CESTA
Ty jsi vážně divnej chlap.
Omdléváš s úsměvem na tváři.
Zdá se, že tahle věc byla klíčem k tomuhle všemu.
Na tomto světě by neměl být jiný klan než Lidé.
Vzali mi někoho blízkého spolu s mou hrdostí.
To jim nikdy neodpustím!
Chápu, jak se cítíš.
Mám to stejně.
Ty jsi...
Máme stejný ideál.
Jakožto kráčející po stejné cestě
ti předávám tento dar.
Tento zlomek Chaosu má moc splnit každé tvé přání.
To je velkolepé!
Nevím, jak ti poděkovat,
králi Artuši!
To už jsou tři.
- Tristane! - Tristane!
Zdá se, že spí.
Ten zatracený kluk!
Díky bohu!
Co se proboha stalo?
Smrtonoš.
Takže to je pachatel.
Mami? Kde to jsem?
Tristan se probudil!
Hej! Matko!
Otče!
Otče, mrzí mě to.
Výborně, Tristane.
Otče!
Máš roztrhané oblečení.
Děkuju.
Hm? Kde je Lancelot?
Lancelote!
Dobře se o Lance starej,
ano, Jericho?
Další hlídací cesta?
Upřímně,
rodiče a děti jsou stále stejní.
Překlad titulků: Tereza Wong