Задовго до того, як Поганці наводили жах на місто
кібератаками, маскуванням,
зломом замків і пробиранням на вершину кримінального
світу, жив маніакальний легендарний лиходій.
Його звали Реджинальд Мі Страшило.
Страшило любив здобич понад усе на світі, та один предмет,
чи не найдревніший з усіх крадійських здобичей, Страшило вважав безцінним.
З ним засновувалися імперії. Через нього велися війни.
Круасани створили за його зразком: амулет-півмісяць.
З часом у нього розвинулась параноя. Він боявся,
що хтось вкраде амулет так само, як він крав колись.
Одержимий, він замкнувся і провів свої останні дні,
милуючись обожнюваним амулетом.
А перед смертю він дав останню обітницю:
На того, хто насмілиться вкрасти бодай щось
з його легендарної здобичі, він полюватиме вічно!
ПОГАНЦІ: КОШМАРНЕ ПОГРАБУВАННЯ
Ну як? Це ж ідеальне геловінське пограбування!
Пограбувати Реджинальда Мі Страшила?
Е-е… Нізащо! Це лише черговий привід налякати нас,
як ти це завжди робиш на Геловін.
Ну і коли це таке було?
Викрасти мумію на Геловін! Страшно крута ідея, Вовчуче!
Вовчуче?
-Гадаю, всередині повно скарбів. -Бу!
Не виправдовуйся. Бо це ще не все.
Обожнюю передгеловінське лате.
Очне яблуко?
Оце я вас розіграв!
Згадай, що було з нами торік.
Обережно.
Не хвилюйся. Я впораюсь. Не існує лазера, від якого б я не ухилився.
Тримаю.
Наколов!
Гаразд, можливо, іноді я не можу стриматися,
але не цього року. Обіцяю.
Ніхто ще не грабував Реджинальда Мі Страшила, і така афера
на Геловін покаже конкурентам, що Поганці не бояться нічого.
Може краще роздаватимемо броколі малим здирникам,
що кричать "цукерки або смерть"?
О, я люблю так робити. Вони такі: "Дякую за цукерку, містере. Що?
Броколі?" А ми такі: "Геть звідси,
дрібното!"
Амулет — це таки легендарна здобич, але ці історії, цей міф.
А раптом привид Реджинальда Мі Страшила з'явиться і нашкодить нам?
Привида не поб'єш! Це науковий факт.
Ой, та ну. Ви ж насправді не вірите в цю дурню?
Ну, не знаю. Вестсайдські Валабі йшли грабувати маєток, і їх більше ніхто не
-бачив. -Чутки. Мабуть, вони облажалися й
прикрилися легендою, щоб втекти з міста й
зберегти обличчя. Народ, я знаю, що приколювався раніше, але ця здобич надто
цінна як на пранк. То як?
Це була б блискуча крадіжка.
Єдине, що краще за круасан — це старий амулет у формі круасана.
Я зіграв би роль того, хто не боїться!
Так, переконав, ми за!
Е-е… Я… Я постережу машину…
Поки ви обшукаєте цей зовсім не страшний і не заселений привидами маєток.
Отакої! Але я вже замаскувався під вартового. Будемо вдох на шухері. Облом.
Не треба вартових. Ходімо.
Страшило побудував це місце як фортецю проти
злодіїв. Ці ворота самі не відчиняться.
Е-е. М-мабуть, порив вітру.
У-у! У Страшила зміщені шифри на замку. Такі важко зламати.
Але для такого зломщика, як я, це все забавки.
І нема вайфаю. Схоже, тут хакер не потрібен.
Тут хакер не потрібен. Ця луна знущається з мене?
-Ця луна знущається з мене? -Це лише луна.
-Тоді чому твій голос не відлунює? -Твій голос відлунює.
Ходімо. Знайдемо склеп, де, за легендою, помер Страшило з амулетом.
Гей! Це лише статуя!
Треба прибирати за собою, павуки.
Дивні людські голови. Ніколи до них не звикну.
Погляньте. Це він.
Ці жаскі очі стежать за мною.
Це оптична ілюзія. Акцент на "ілюзія".
Ага! Нехай буде світло.
Зі світлом тут не так моторошно.
Гм.
Не завадило б тут пил повитирати.
Піаніно-привид!
Я тікаю.
Ця музика. Я не витримаю.
Це не привид. Цей інструмент зветься піанола.
Запускаєте його, і він грає автоматично.
Так, братику. Як ти міг його злякатися?
Упирі! Беріть велику рибу! У нього більше м'яса!
Гей!
Це ж іще гірше за музику!
А-а. Ні. Це піч увімкнулася зі світлом. Бачите?
Я думав, ми Поганці, а не якісь переляканці,
що вночі власної тіні бояться. Зосередьмось.
Якщо Страшило сховав амулет у склепі, він, напевно, заховав і вхід до склепу.
Так би я зробив. Та я б ніколи не позував у світлотіні.
Це несмак.
Чекай-но.
Його портрет.
"Захищає амулет мого імені секрет". Га? Реджинальд Мі Страшило.
Реджинальд Мі Страшило.
-Та якого? -Що? Що таке?
О, сорян. Я тут подумав. Емоції переповнили. А що,
як "Мі" в його імені позначає музичну ноту? Може, це таємний ключ,
що відкриває склеп.
Згадаю те джазове пограбування. Зіграю щось із "мі".
Пограбування. Здобич, яку ви не крадете, важить так само, як крадена.
Це, мабуть, вхід до склепу.
Ха-ха, смішно, Вовчуче. Ти ж обіцяв — ніяких пранків.
А це не я.
Всередині нікого немає!
Е-е, я вперше бачу цих зломщиків.
Я тут випадково.
Хвилиночку.
Гей!
Мій друг викликає тебе на двобій.
Зовсім ні!
Не хвилюйся. Просто… довірся мені.
Я знав, що це буде квиток в один кінець!
Автоматизований, як і піаніно.
Самі лише обладунки. Це як техніка тільки без техніки. Крутяк.
Ну звісно! По смерті Страшило хотів якось
захистити свій маєток. Він залишив заходи безпеки,
які створюють ілюзію, ніби тут є привиди.
Усю легенду про Страшила, що переслідує тих,
хто приходить сюди, ймовірно, сам Страшило й вигадав,
щоб відлякати майбутніх крадіїв. Так, це шахрайство найвищого рівня.
Розумна гра. Але річ у тім, що ми зрозуміліші. Ой, що я плету.
Правильно: зарозуміліші. Ясно?
Ось: внутрішня святиня злочинного життя Страшила. Неймовірно!
Вау.
В моїй внутрішній святині лише гази.
Це навіть розчаровує.
Пора линяти.
Це було епічно!
Я такий: "Ось, вигреби, сокиряко", а ви такі:
"Піраньйо! Ти такий сміливий, крутий, а ще
-красунчик!" -Не було такого.
Агов?
Я нічого не бачу в цьому тумані.
У-у!
Як ви посміли?!
-Вовчуче, ти ж мав його вимкнути! -Вимкнув!
Я не втримався! Веселого Геловіну, страхопуди! Які ж ви наївні.
Зацініть. Він розкішний.
Що? Невже ви й досі сердитесь за вчорашнє?
Ти перетнув межу. Поглянь, що ти накоїв.
Украв мою юність!
Це непрощенне злочинство.
Так, знаю, ми Поганці і все таке. Але… навіть Поганці тримають слово.
Та ну. Це був лише маленький розіграш. Зате який результат!
Ми пограбували Реджинальда Мі Страшила.
У-у, тобі пощастило, що здобич того варта.
Добре, що нам більше не доведеться повертатися в маєток того маньяка.
Ви досі боїтеся? Все ж було фейком.
Вас якось надто легко налякати. Випийте кави. Вас попустить.
Дивно.
Вовчуче!
Вибач.
Гей, ви ж також чуєте мелодію з маєтку Страшила?
Що? Ні.
Хоч вона дійсно, мов вушний черв'як. Як там було?
Ні, ні, ні, ні, ні, ні, ні. Не так. Ось так.
А-а. Слухайте мене.
Як я й казав, маємо ідеальну ідею пограбування. Акуляче.
Ми грабонемо…
-Дантиста! -Дантиста! Щипці!
-Дриль! -Золоті коронки!
Та головне – це маленькі дзеркальця. У-у, обожнюю цю милоту.
Га.
Таких більше ніде не дістати.
Святий Ґрааль стоматології.
Невже ви й справді не чуєте цієї мелодії?
Хіба не чуєте?
Ти що, знову хочеш нас розіграти?
Марно стараєтесь, шановний.
Розкусили. Е-е, то що з пограбуванням дантиста?
Крок перший: зіпсувати зуби, з'ївши багато цукерок.
Я цього не витримаю! Ну все, де воно? Де воно? Де джерело звуку?
Яке джерело звуку? Друже, ти очманів?
Не може бути. А-а. Ні, ні. Цьому є пояснення. Вибач. Ні, ні, ні, ні.
Ви не чуєте?
У тебе все норм?
Схоже, тобі потрібен спокій.
Агов.
Тут є хтось?
Гей, слухай. Вибач, що я вкрав амулет.
Я попереджав, а ти не чув. Та ти все ж украв у мене. Тепер я вкраду в тебе.
Це жах якийсь!
Що таке? В мене режим "спляча хакерка".
Піраньйо! Він зник. Я почув крики, а коли зайшов до нього, знайшов ось це.
Реджинальд Мі Страшило.
Ті історії правдиві.
Я попереджав. Ти не чув?
Що ти сказав?
Я попереджав! Ти не чув. Те саме сталося з Вестсайдськими Валабі.
О, бідний Піраньйо. Треба його повернути.
Відколи ми вкрали цю, цю річ, я чую мелодію, бачу кошмари,
а тепер ще й Піраньйо зник?
Слухай, мені шкода Піраньйо. Справді. Але повертати вкрадене?
Це найбільше табу кримінальників.
Якщо про це хтось дізнається, нашу репутацію буде зруйновано. Упевнена,
що Піраньйо в нормі.
Піраньйо! Його треба рятувати!
Я сподіваюся, кроляча лапка вбереже від надприродного.
Що смердить?
Кроляча лапка? Ти здурів? Я приніс те, що дійсно відлякує привидів.
В'язка часнику.
А хіба це не від вампірів?
Вампірів, примар, юристів, барист, імпровізаторів, гіпстерів. Від усіх.
Що ж, на це поглянь. Я називаю це привидометром.
Він виявляє будь-яку надприродну активність.
Час рятувати друга.
Тут ціла купа надприродної активності.
О, невже?
Піраньйо! Ти тут?
Ми тут, рибобратку!
Усе, як уві сні.
О, знову він!
Відкуси часничку, залізяко! Воу! Не гарячкуй.
Гей ти, паршивий металобрухте! Спробуй подужати когось твого розміру?
Я вірую.
Спрацювало!
Е-е, щось наближається. Згори, е-е… з цього балкона.
Піраньйо! Чого це ти раптом літаєш? Як привид?
Як ти дозволив Реджинальду Мі Страшилу викрасти
мене? Не варто було його грабувати.
Пройдисвіт мав рацію. Привидів не поб'єш. Згинь!
Кожен сам за себе!
Якщо я поверну амулет, ми врятовані. Усе одразу владнається.
Ніколи не повертав краденого. Жахливе відчуття.
О, вітаю.
Е-е, гаразд… я-я повернув амулет. Тому відпусти нас. Все добре. Слово шахрая.
Ти осквернив мій безцінний амулет своїми брудними волохатими лапами.
Тепер я маю отримати щось натомість.
А що ти хочеш? Я… я мав десь крутезні сонячні окуляри. Візьми собі.
Хочу твою банду.
Гадський! Він і тебе забрав? Ні!
Мережко!
Акуляче!
Ти не повірив легенді. Кепкував з моєї обітниці. Тож…
-Ми належимо Страшилу. -Ми належимо Страшилу.
Я… шкодую, що вплутав вас у це. Я… не думав, що ця історія правдива.
А варто було б знати напевно.
Забери мою душу, але поверни моїм друзям нормальне життя!
Вони не винні! Прошу! Прошу!
-Уже пізно! -Ні! Ні, ні, ні, ні, ні,
ні, ні, ні, ні! Будь ласка!
Повівся.
Бугага.
Секунду. Що?
Хто-небудь зробіть фото. Я хочу запам'ятати цей вираз обличчя.
От же ж накололи!
Ти волав: "Ні, рятуйте мене, тепер я переляканець!".
Оце я розумію пранк.
Це були ви? Увесь час? Мелодія? Кошмар? Привид? Не вірю вам!
Насправді змусити тебе повірити у помсту привида було легко.
Спочатку ми встановили мікродинаміки по всьому лігві.
Змусили тебе повірити, що лише ти чуєш цю мелодію.
А мій кошмар. А… те, що ви привиди. А Реджинальд Мі Страшило?
Сновидіння справді було проблемою, але Мережка її вирішила.
Окуляри віртуальної реальності.
Поки тобі снився кошмар,
ми встановили в маєтку мою запатентовану технологію голографічного зображення.
Ніби справжні, скажіть?
Замість механізму лицарем керували м'язи плазуна.
А я використав свій талант художника.
Бачив би ти свою перелякану пику, Вовчику. Просто незабутньо.
Я тепер розумію, чому ти так любиш приколюватися з нас.
Але у нас терпець увірвався.
Ти не дотримав свого слова. Ми мали тебе провчити.
Вау.
Ціла купа клопоту. І все заради пранку.
Це найбрутальніша, бездумно мстива, дріб'язкова,
і попри це найкрутіша річ на світі. Нарешті ви зацінили, народ.
Я все розумію. Справді. Я маю перепросити. Мені шкода,
що я не стримав слова і налякав вас. Не варто було.
Коли ти вирішив обміняти душу на наше спасіння, це було круто.
Ти засвоїв урок, Вовчуче.
До речі, моя душа варта трьох твоїх. Та це вже не важливо.
Ходімо, час забиратися.
Ну як, ця річ підкреслює мої очі?
Що?
Помста Страшила! Отже, це була правда!
Це мала бути шляхетна смерть від удару в спину підступного друга. Я проґавив шанс!
Бу!
Знову попалися!
Га?
Думали нажахати короля жахастиків?
Ніколи.
Ну звісно я викрив ваш план.
Я вдав божевільного, щоб вам довелося залишити мене наодинці.
За цей час я встиг вивчити, як працює голографічна технологія
Мережки з її ноутбука.
Ваша ж технологія спрацювала проти вас.
Ти що, ліз до мого ноута?
Я тебе знищу.
Народ, ви ж мене любите. Хапаймо здобич і святкуймо Геловін.
Отакої, тепер мені дійсно страшно.