LUMOUS
Hei, Ellian!
Odota!
Prinsessa Ellian tulee. Avatkaa portit.
Eikä. Soihtu.
Taasko? Tulit vasta, Ellian.
Anteeksi.
Velvollisuudet kutsuvat. -Prinsessan lumoavaa elämää.
Ei haittaa. Nähdään syntymäpäiväjuhlissasi.
Viimeksi oli huikeaa.
Niin. Tänä vuonna vietämme niitä perheen kesken.
Ei mitään muodollista.
Pienet juhlat vain.
Todellako? Ei kuulosta sinulta.
Olen 15-vuotias. Olen teini nyt.
Haluan siis viettää enemmän aikaa vanhempieni kanssa.
Jos haluat hengata myöhemmin, olemme torilla.
Heippa, Ellian! -Tulkaa! Mennään!
Kiltti tyttö.
Prinsessa Ellian!
Lupasin olla käyttämättä soihtua tänään, mutta…
Ministeri Nazara.
Teidän korkeutenne.
Kuningas ja kuningatar pyytävät audienssia.
Ai, siis leikistikö?
Kiireesti.
Torilla kavereiden kanssa?
Siellä minun pitäisi olla.
Mutta voinko?
Prinsessa! -En.
Tule, Flink.
Ja taas mentiin.
Maailma mun
Tätä on vain
Siihen on syynä mun vanhemmat kai
Paikat sotkee
Tömistelee
Lähelle jos meen Ne vain karjaisee
Joo Mä oon prinsessa
Mutta en huoleton
Etenkin kun molemmat mun Vanhemmat on hirviöitä
Ja en vain niin väitä Ne on
Tämä salaisuus tuhoaa vaatekaappini.
Anteeksi, ministeri Bolinar.
Isä! Äiti! -Ei!
Jos joku saa tietää… -Tuhma kuningas ja kuningatar.
Ei hätää. Hoidan asian.
No niin. Tänne päin.
Kiltti kuningatar.
Vuosi sitten
Yllättäen
Laskeutui pimeys heidät piilottaen
Sitten vain "pum!"
Se räjähti
Jotenkin perheen se tän kirosi
Hoitokeinoa vielä
Löydy ei ollenkaan
Siihen nyt vaan totutellaan Että ne on hirviöitä
Ja rotia niihin ei saa
Voi omas olla hankalia
Töykeitäkin
Rakastaa draamaa tai tiuskiakin
Kuuntele ei Määräilee vaan
Mut nää on aivan järjiltään
Ja joskus melkein vois olettaa
Ne ettei mua huomaakaan
Tyttöparka
Mikä taakka
Silti hän kestää sen Mitä ei mainita
Valita ei
Vain hymyilee
Mutta sen alla jo kai rakoilee
Hän on kypsä ja tyyni
Vaikka ne rellestää
Sinnitellen -Salaten sen
Että ne on hirviöitä
Ja hirviöt töitä teettää
On aina uutta kuitattavaa
Valvottavaa
Johdettavaa sekä korjattavaa
Milloinkaan en Taukoa saa
Ja niin Pois ehkä tahtoisin
Mut jonkunhan tää tehtävä on
Siks tarvitaan prinsessaa
Saitko läksyt tehtyä? -Teen ne, kun palaan.
Pilaatte elämäni.
Se olla vois niin ihanaa
Jos vanhemmat sais, jotka toruu Tai urkkii
Tai hössöttää tai nolaa? Siitä vaan
Mut mun vain leikkii, peuhaa Ne mieti mua ei lainkaan
Ja mitta pian täynnä on
Mutta joo Kulunut näin vuosi on tää
Häviä varjo tää ei minnekään
Pinnoja se niin kiristää
Pärjätä silti me yritetään
Toiveikkaana mun täytyy
Kestää loppuun vain tää
Unohtaa saa en milloinkaan Vaikka ne on hirviöitä
Paikkoja taas kun tuhoaa
Riehuu ja on hirviöitä
Sisimmässään Sydämissään
Eivät ne oo hirviöitä
Ei oo hirviöitä
Ei vain hirviöitä
Mut hirveeltä näyttää
Nyt tää
Avatkaa ovi! -Voi ei.
Kenraali Cardona taas. -Haluan tavata kuninkaan ja kuningattaren.
Avatkaa ovi.
Äiti ja isä. Hys. -Häntä ei voi pidätellä loputtomiin.
Tiedän. Mutta mieti, mitä hän tekisi, jos saisi tietää.
Päästäkää sisään! -Hän ei ole rauhallista sorttia.
Avatkaa! -Mitä sanotaan tällä kertaa?
Kaikki tekosyyt on käytetty.
Valtiovierailu.
Työselkkaus.
Huippukokous.
Sallikaa minun.
Olenhan minä viestintäministeri.
Puhutun sanan mestari.
Kolonoskopia.
Mestarillista.
Palaan huomenna.
Ja silloin kyllä tapaan heidät.
Päivänsäde, näin ei voi jatkua. -Tiedän.
Emme ole vuodessa keksineet, miten…
Miten loitsu murretaan. Tiedän.
Mitä me teemme?
Eikä. Mitä nyt taas?
Kuninkaallinen postipäällikkö.
Tuon viestin Auringon ja Kuun oraakkeleilta.
Vastasivatko he?
Kuten tiedät, oraakkelit elävät Ikuisen pimeyden pimeässä metsässä,
paikoista petollisimmassa.
Siksi lähetin kahdeksan -
parasta lintuani viemään viestiäsi perille.
Saivatko he sen?
Metsässä seitsemän kahdeksasta linnusta -
söi lumottuja kivettymismarjoja -
ja muuttuivat kiveksi.
Kunnia heille.
Mutta viimeinen… -Simon.
Millie.
Cedric.
Cedric II.
Hannigan.
Ambrose.
Pikku Dorrit.
Aina muistoissamme.
Todella traagista.
Jäljelle jäi yksi lintu.
Toivon, että se on tämä tyyppi, jolla on käärö nokassaan.
Aivan oikein.
Rohkein lintuni, Vanha Joe, on palannut vastauksesi kanssa.
Ikuisen pimeyden pimeän metsän kauhuja uhmaten.
Lumottujen marjojen suhteen se pitäytyi -
pienemmissä hitaammin vaikuttavissa lajikkeissa.
Se oli kiltti lintu.
Kuin poika minulle.
LISÄÄ VETTÄ
"Lisää vettä."
Missä viesti on? Minne se meni?
Flink, senkin rosvo. Laitoitko sen taas poskeesi?
Tervehdys, Lumbrian prinsessa Ellian.
Olemme Auringon ja Kuun oraakkelit.
Kuu.
Valitettava tilanteesi kiehtoo meitä.
Ongelman korjaamiseksi meidän on nähtävä se itse.
Itse.
He tulevat tänne, Flink.
Saavumme siis valtakuntaanne -
kolmannen kuukauden aattona -
kolmantena päivänä kolmannessa kuussa.
Suussa.
Ei "suussa",
vaan kuussa.
Kuussa.
Kolmannen kuukauden kolmannen kuun kolmantena päivänäkö?
Se on syntymäpäiväni. Tänä iltana.
Hyvää syntymäpäivää, prinsessa.
Eikö koko jutun pitänyt olla salaperäinen ja hitusen pelottava?
Piti.
Anteeksi.
Tulemme joka tapauksessa pian.
Valmistautukaa tuloomme.
Kyllä!
Hirviöiden ja salaisuuksien loppu.
Tavalliset vanhemmat ja tavallinen elämä.
Kerron Bolinarille ja Nazaralle. He ilahtuvat.
Inhoan tätä.
Katso mustia silmänalusiani.
Mitä meistä on tullut? -Puhun 17:ää kieltä.
Kirjoitin valtakuntamme perustuslain.
Olen kansallisaarre, simpura soikoon.
Ja näin minun täytyy viettää aamuni.
Suunnittelen hirviöille kakankeruulaitetta.
Tarvitsemme oikean johtajan. Tämä valtakunta ei pysy kasassa näin.
Anteeksi, arvon ministerit,
mutta syntymäpäivälahjat kasaantuvat,
ja juhlahuone on aavistuksen verran…
Vaurioitunut?
Sitä ei ole enää.
Tuokaa ne tänne.
Selvä pyy.
Nazara, emme voi pitää tätä salaisuutta pidempään.
Hupsis.
Mitä ihmiset tekevät, kun saavat tietää?
Pelkään arvata.
Kuningas ja kuningatar olivat pidettyjä. -Todella pidettyjä.
ELLIAN HYVÄÄ SYNTTÄRIÄ!
OLET IHANA!
Joku täällä on vielä pidetympi.
Kuka? Minäkö? Voi, älähän nyt.
Et sinä, iso miespoika.
Prinsessa.
Tiedätkö, paljonko hän täyttää?
Ei harmainta hajuakaan.
Kiitos.
Hän täyttää 15.
Tämä voi ratkaista kaiken.
Mistä sinä puhut?
Tämän hetken ennuste on sangen kamala
Puoli linnaa on jo hajalla
Ihan alkaa hirvittää
Ennen vietettiin me ensiluokan elämää
Nyt vain hirviöitä hyysätään
Ei näin jatkua voi tää
Etkö tahtois loiston vanhan Saada takaisin
Jälleen verhoutua silkkeihin
Niin kuin silloin aikoinaan?
Voitais jälleen diplomaatteja me kestitä -Juoda hienoimpia viinejä
Sehän voidaan toteuttaa -Hah!
Ei niin voi noin vain käydä
Voihan -Ei voi
Ja käy
Jos askeleita osaat vain seurata Eikö vastaus jo näy?
Siis yks-kaks-kol
Askeleet uuteen suuntaan
Askeleet meitä kantaa
Ei aikaakaan niin ongelmat voi unohtaa
Ja yks-kaks-kol
Askeleet vievät eespäin
Menneisyys taakse jää näin
Elämä jatkuu taas
Mitä sinä ehdotat?
Tänään prinsessa sen iän viimein saavuttaa
Jossa hänet voidaan kohottaa
Rooliin kuningattaren -Hyvä!
Ja kun aikansa hän palatsia rauhoittaa
Sitten jälleen aikaan palataan
Kuohuviinimaljojen
Ei huono.
Höpsis, upee
Totta, tää onnistuu
Kaksin -Tuosta vaan
Näin me suunnitellaan Tänne järjestys uus
Siis yks-kaks-kol
Askeleet uuteen suuntaan
Kurssia voidaan muuttaa
Niin valta jo vaihtua saa
Ja yks-kaks-kol
Tyylillä kun sen hoitaa
Ei kukaan väitä vastaan
Elämä jatkuu taas
Yksi: heidät piilotetaan
Kaksi: kuolleeks ilmoitetaan
Kolme: kyyneleet kuivataan
Ja tytär vain jäljelle jää
Yks-kaks -Kruunun prinsessa saa
Kol-nel -Täynnä on karismaa
Viis-kuus -Kaikki hän lumoaa
Kun vaan me
Mukaan hänet suostutellaan -Tanssi alkaa voi tää
Ministerit!
Prinsessa! -Keksin vastauksen.
Niin mekin. -Murretaan loitsu.
Sinusta tulee kuningatar.
Siis mitä? -Miten?
Oraakkelit vastasivat kirjeisiini. He murtavat loitsun.
Sehän olisi hienoa.
Tietenkin. Mutta jos se ei onnistu, valtakunta tarvitsee oikean hallitsijan.
Kuningattaren. -Hetkinen. Entä vanhempani?
Lähetämme heidät maalle. He voivat juosta vapaasti.
Voit käydä heidän luonaan milloin vain.
Hyvä on. Suostun siihen.
Mutta vain jos kokeilemme ensin oraakkeleita.
Niin, tietysti. Mutta jos…
On turha jossitella Me loitsu murretaan
Silti? -Usko vaan
Yritetään -Ja siis?
Suostut suunnitelmaan? -Siis yks-kaks-kol
Askeleet uuteen suuntaan -Yks, kaks, kol, nel, viis
Ennalleen kaiken korjaan
Ei aikaakaan Niin ongelmat voi unohtaa
Ja yks-kaks-kol
Kun poissa on se loitsu
Kun päässäs on se kruunu
Elämä jatkuu taas
Vihdoinkin jatkuu taas
Onnea sulle, prinsessa Ellian
Onnea sulle nyt vaan
Hyvää syntymäpäivää, prinsessa. -Juuri niin, päivänsäde.
Kiitos kaikille tästä upeasta…
Tänne päin, teidän majesteettinne.
Äiti! Isä! -Hyvä poika.
Jos toiveeni toteutuu, tänä iltana on aihetta juhlaan.
Kyllä. Otetaan sille.
Bolinar?
Anteeksi. Kuninkaallisia asioita.
Yksi minulle.
Katsokaa. Teidän majesteettinne, keskittykää.
Olette ihan pynttäytyneet syntymäpäivääni varten.
Mainiota.
Hei! -Pureskelkaa pois.
Isä! Laske hänet alas.
Kiitos, prinsessa.
Kruunu ei nappaa. Ymmärrän.
Mutta kruunu on aika tärkeä ja arvokas, joten… Minne se meni?
Flink!
Tule takaisin!
Ei!
Kurja liila rotta.
Kakkuni.
Se sopii sinulle.
Rehellisesti sanottuna en ymmärrä kiintymystäsi tätä tuholaista kohtaan.
Nyt he tulivat.
Rennosti vain.
Esittelen teille tunnetun ja tuntemattoman universumin arkkitehdit,
kaikkien aikojen voimakkaimmat ja lumotuimmat olennot,
Auringon ja Kuun oraakkelit.
Tervehdys, Lumbrian asukkaat.
Lumbria.
Loistavaa palvelua.
Annan viisi tähteä.
Viisi tähteä? Oletko järjiltäsi? Siellä haisi keitetyltä kaalilta.
Minusta se loi kodikasta tunnelmaa.
Maineikkaat oraakkelit,
Lumbrian kuningaskunnan puolesta kiitän, että saavuitte.
Olet varmaan prinsessa Ellian.
Jep. Tiarasta tunnistaa.
Synttärisankari.
Lumoavaa tavata.
Olen Luno.
Ja minä olen Sunny.
Vaikuttaa lupaavalta.
Katsotaanpas.
Kirjeessäsi sanoit, että sinulla on ongelmia vanhempiesi kanssa.
Arvelet heidän olevan…
Miksi hän kutsui heitä? -Hirviöiksi.
Aivan. Hirviöiksi.
Miksi arvelet vanhempiesi olevan hirviöitä?
No…
Oho, et siis pilaillut. -Vanhemmat ovat hirviöitä.
Tiedän. Siksi tarvitsen apu…
Isä, ei. He ovat vieraita.
Hei, äiti. Samat sanat.
Luulin sitä vertauskuvaksi.
Luulin sinua ylen dramaattiseksi.
Miksi olisin? -Koska olet teini.
Kuka haluaa vinkulelun?
Nouda!
Odota, herra.
Anteeksi vain.
He ovat aikamoisia.
Prinsessa, arvelen vanhempiesi käyneen -
Ikuisen pimeyden pimeässä metsässä.
Siellä on todella pimeää.
Kyllä he kävivät.
Mutta mistä tiesit?
Vain siellä on sellaista taikuutta.
Ja jos he eivät muutu takaisin pian, he jäävät hirviöiksi ikuisiksi ajoiksi.
Mitä? Eikä. Tehkää jotain.
Tietenkin. Emme matkustaneet turhaan tänne asti sammakon suussa.
Ojenna sauva.
Minulla ei ole sauvaa. -Vitsailetko? Missä sauva on?
Annoin sen vaihdossa parempaan.
Mitä? Miksi sinä niin teit?
Puhuimme tästä.
-Mistä sinä puhut?
Et kertonut minulle. -Kerroinpas.
Tämä on uutta tietoa.
Kerroin monta kertaa.
Tämä on fobi.
Yleistaikasauva.
Nyt monen erilaisen sauvan sijaan -
yksi fobi tekee kaiken.
Mitä vikaa kuudessa sauvassamme oli?
He täyttivät koko olohuoneen pöydän.
Sanot komennon ja painat nappia. -Komennonko?
Sinun täytyy vain… -Nyt.
Painat vain… -Nyt, fobi.
Paina ja puhu.
Painan minkä kerkeän.
Täytyy vain… -Mitään ei tapahdu.
Anna se tänne. -Ei. Osaan kyllä.
Antaa soittaa!
Hus.
Sä tahdot tietää kuinka Tää kirous kumotaan
On sulla hirviöpulma
Sen tahdot peruuttaa
Nyt astu lähemmäksi
Ja tarkkaan kuuntele
Loitsun näin sä murtaa…
Äiti!
Voi ei! -Apua!
Viekää hänet pois! -Tämän takia emme käy missään.
Ei! Isä, lopeta! -Apua!
Emme astu enää jalallammekaan tähän linnaan.
Lawrence, apua!
Odottakaa. Tulkaa takaisin.
Ei.
Älkää menkö!
Mitä olette tehneet?
Se oli ainoa mahdollisuus murtaa loitsu.
Ellian.
Päivänsäde.
Olen pahoillani.
Tee järjestelyt.
Ryhdyn kuningattareksi.
Äiti?
Isä?
Äiti?
Anteeksi, että suutuin.
Ette ymmärtäneet, mitä teitte.
On vielä syntymäpäiväni.
Tässä. Toin kakkua.
Kaipaan teitä molempia.
Äiti?
Rauniot
Tyhjät huoneet
Eikö siitä muuta jää?
Muistan nuo päivät entiset
Ne hetket mielessäin mä nään
Juhlittiin
Keskusteltiin
Käsikkäin aina kuljettiin
Muistan kaiken sen rakkauden
Ja hetken jokaisen
Niin taianomaisen
Mut siellä en oo
Siks tahdon tieni löytää Siihen aikaan entiseen
Ja kaiken jälleen laittaa ennalleen
Niin palaan päiviin Jotka riemun toi mun sydämeen
Syleilyyn jokaiseen
Jos voisin tieni löytää Siihen aikaan entiseen
Ja kaikki niin kuin ennen olla vois
En epäröis vaan suoraan Siihen aikaan entiseen
Yksin tein
Mä ryntäisin
Jos keino siihen ois
Kanssanne
Pelotonna
Kasvoin vahvaksi varttuen
Lämmön sain ja myös rakkauden
Ja jälleen sitä tarvitsen
Mä muistan oppitunnit
Ja kuinka haaveiltiin
Kun takkatulen ääreen Tai puun varjoon istuttiin
Ja tähdet öisen taivaan
Joilta toiveet toivottiin
Jossain on vieläkin
Kuinka sinne löytäisin?
On pakko olla jossain Polku aikaan entiseen
Sen kunpa voisin löytää jotenkin
Ja päästä edes päiväks Siihen aikaan entiseen
Päiväks vain
Jälkeen sen
Sieltä pois
Lähtis en
Jäädään siis
Vain aikaan entiseen
Voi ei.
Ei.
En lukinnut ovia.
Voi ei.
Hirviöitä!
Hirviöitä? Valtakunnassa?
Mistä ne tulivat? -En tiedä.
Pataljoona valmiiksi!
Äiti. Isä. Pysähtykää!
Tänne päin.
Voi ei!
Sulkekaa aukio. Seuratkaa minua!
Teidän korkeutenne. Pysy täällä. -Mitä aiot? Ei.
Älkää.
Kuunnelkaa minua.
Äiti! Isä! -Prinsessa! Ei!
Et ymmärrä. He ovat vanhempani.
Tässä on kuninkaanne ja kuningattarenne.
Kenraali Cardona, loitsu muutti heidät vuosi sitten.
Olisit kertonut.
Lopettakaa.
Verkot!
Prinsessa! -Sattuiko sinuun?
Olen kunnossa.
Heidän majesteettinsa. -Kuningas ja kuningatar?
Ehkä ennen.
Mutta eivät enää.
Mustaa taikuutta. -Miten näin voi käydä?
He muuttuivat. Niin voi käydä meillekin. -Hetkinen.
Mitä nyt? -Mikä neuvoksi?
Lähdetään. -En voi lähteä kotoa.
Minne menemme? -Meillä on suunnitelma.
Kuka hallitsee? -Niin!
Prinsessa astuu valtaistuimelle.
Prinsessako?
Pidän prinsessasta.
Mutta entä hirviöt? -Niin!
Hirviötkö?
Hetkinen. Ette ymmärrä.
Kun prinsessa Ellian nousee valtaistuimelle,
hirviöt lähetetään maailman ääriin.
Mitä? Ei siitä sovittu.
Kenraali, ei tästä ole puhuttu.
Prinsessan ja valtakunnan turvallisuuden vuoksi.
Pelko pois.
Ette näe hirviöitä enää.
Ryhdymme toimeen.
Hirviöt laitetaan häkkeihin.
He katoavat aamuun mennessä.
Flink, heidät täytyy viedä pois täältä.
Flink, mitä sinulla on?
Anna se minulle.
Ihan totta.
Anna se.
Miksi kaikki syövät kaiken tärkeän?
En löydä sitä. En löydä sitä mistään.
Oraakkelit.
Rauhoitu.
Mieti, missä olet ollut.
Hei? -Hyvä idea.
Tulimme sammakolla… -Huhuu?
Kuka tuo on? Kutsuitko taas äitisi?
Minä tässä, prinsessa Ellian.
Minulla on taikafobinne.
Sanoinhan, etten hukannut sitä.
Asiat ovat menneet päin mäntyä.
Tulkaa takaisin.
Ei käy. Emme mene lähellekään sitä hullua paikkaa.
Luno, hän on pulassa. -Entä jos tulen luoksenne?
Autatteko minua sitten?
Prinsessaksi olet kova määräilemään.
Totta kai autamme, vai mitä?
Hyvä on. Mutta onnea sammakon löytämiseen tähän aikaan.
Käytä fobia, prinsessa.
Se tuo sinut kotiimme Ikuisen pimeyden pimeään metsään.
Käsky on annettu. Siirtäkää hirviöt pois.
Kiitos teille.
Sotilaat.
Laskekaa aseenne alas. -Prinsessa?
Laskekaa ne kinttuihin.
Mitä…
Täytyy kai hioa tuota.
Mennään oraakkelien luo.
Mitä nyt?
Eikö "zing ja olemme perillä" olisi hyvä?
Hei. Odottakaa meitä! -He pakenevat!
Tarvitsemme jotain.
Vaunut.
Kärry. Jokin.
He varastavat prinsessamme.
Vauhtia!
Pysäyttäkää hirviöt.
Sotilaat, seuratkaa.
Prinsessa.
Flink, tässä. Viivytä heitä.
Sulkekaa portit!
Voi ei.
Pidä porttia!
Voi ei.
Hei, nyt tarkkana.
Seuraa.
Istu. Pois…
Prinsessa!
Yritämme pelastaa sinut!
Ei, kiitos!
Minua ei tarvitse pelastaa.
Miksei hän kuuntele?
Koska hän on teini.
Hae hänet!
Flink?
Voi ei.
Anteeksi, Bolinar!
On syytäkin pyytää kaiken tämän jälkeen.
Bolinar?
Neuvonantajanasi ja mentorinasi vaadin, että…
Mikä tuo karvainen juttu on? Entä tuo?
Ei!
Hetkinen. Jos olen tässä kehossa, kuka minun kehossani on?
Ei.
Ellian, auta minua. Olen liila rotta!
Ei ole listani kärjessä juuri nyt.
Mitä minä teen?
Vie meidät pois täältä.
Äiti? Isä? Oletteko kunnossa?
Minä en ole.
Kiitos kysymästä.
Se onnistui.
No jippii. Kehoni on valtakunnassa.
Ei! Älkää syökö minua.
Ei huolta, Bolinar.
Oraakkelit korjaavat kaiken.
Miten muka löydämme heidät?
Odota, lopeta. Mitä tuo on?
Haistan oreganoa.
Hyppysellisen basilikaa.
Ripauksen vivahteikasta rosmariinia.
Pasta fazoolia.
Älä nyt. Kuka laittaisi pastaa keskellä pimeää metsää?
Kuka?
Ollaanko tuhmia ja otetaan valkosipulileipää?
Hirviö söi meidät, joten emmeköhän ansaitse sen.
Jee! Laitoinkin sen uuniin 20 minuuttia sitten.
Olet mahdoton.
Vieraita.
Vihdoinkin tulit.
Hän toi hirviöt mukanaan.
Käskimme hänen tulla.
Ei hän voinut hirviövahtiakaan palkata.
Prinsessa, löysit tänne.
Hädin tuskin. Mutta tässä sitä ollaan.
Anteeksi siitä, että äiti söi teidät.
Se ei toistu. Vai mitä, äiti?
Tässä on fobinne.
Antaa palaa.
Ai, mitä? -Murtakaa loitsu.
Ei. Anteeksi.
Fobilla pääsit tänne. Ei se muuta heitä.
Mitä? -Kai te voitte tehdä sen?
Ei kuulu osaamisalueeseemme. -Entäs minä?
Emme. Olet kehonvaihtaja.
Tarvitset toisen puoliskosi.
Tiedättekö ketään, joka voisi auttaa?
Velhoa, noitaa tai keijua?
Keijuako? Luuletko, että me kaikki tunnemme toisemme?
Että kuulumme kaikki taikamafiaan?
Anteeksi, en…
Totta puhuen pelaamme kyllä erään keijuparin kanssa korttia.
He eivät ole kovin maagisia. -Saati hyviä pelaamaan korttia.
Voi keijukultia.
Eikö kukaan siis voi murtaa loitsua? -Emme sanoneet niin.
Kuka sitten? -Nuo.
Kukkuu! Oletteko ihan höpsähtäneitä?
Joo, ei tule tapahtumaan.
Kerro, mitä teen. Teen sen heidän puolestaan.
Ei se niin toimi. Vain he voivat murtaa loitsun.
Miten?
Yhdessä he pääsevät suorittamaan jännittävää tehtävää -
Ikuisen pimeyden pimeän metsän halki.
Mutta polkua ei ole.
Valot ohjaavat heitä. -Joskus. Ne oikuttelevat.
Vitsailette varmaan.
Kulkekaa polkuja vuorten halki. -Siellä on paljon jyrkänteitä.
Kahlatkaa puroissa. -Vaarallisissa koskissa.
Viilettäkää aavikoilla.
Siellä on kamalan kuumaa.
Prinsessa. Odota. Sanottavaa on vielä.
Jos sanomanne on totta, en näe vanhempiani enää koskaan.
Toivotonta.
Mainiota.
Voi raukkaa.
Mikään ei ole koskaan toivotonta.
Synkkään pimeyteen
Ansaan
Kun yksin jää
Valo pieninkin
Tien voi silloin näyttää
Ja niin
Jos sitä hoidat Vaalit huolehtien
Loistamaan sen
Näin saat -Sä taas
Kipinäksi voit sä sen niin kasvattaa
Luokse valojen muiden se johdattaa
Ne voi säihkeensä yhteen tuoda
Pois kaiken tän pimeän karkottaa
Kuuluu vain "pam" Tiesi ne kirkastaa
Sua valollaan se opastaa
Siis sitä seuraa
Sen annetaan
Tie osoittaa
Kirkkaudellaan
Käy valoon vaan Niin ollenkaan
Ei pimeys voi sua koskettaa
Valoa siis lähde nyt seuraamaan
Onko se vertauskuva?
Miten sen nyt ottaa.
Tarvitset pisaran silkkaa säteilyä.
Hän on oikeassa, prinsessa.
Vanhempasi ovat hirviöitä, koska ovat hukanneet valonsa.
Sitä he tarvitsevat. Ja heti.
Kipinä jos pois sammuu Jää varjot vain
Itseään tunnistaa Ei voi silloin lain
Siis mee Ja lähde seikkailulle
Sytyttämään sen Mikä sammui pois
Kipinäs sun valaista sen taas voi
Sua valo saa nyt opastaa Siis sitä seuraa
Anna sen vaan Tie osoittaa kirkkaudellaan
Loistehellaan sua johdattaa
Kunnes taas aamu sarastaa
Voit pimeyteen valon niin palauttaa
Näetkö tuon?
Korkealla viimeisen vuoren huipulla on Valon järvi.
Vanhempasi palautuvat ihmisiksi menemällä järveen.
Mutta varokaa pimeyttä.
Synkät tunteet ruokkivat sitä.
Se kasvaa yhä suuremmaksi, kunnes siihen eksyy.
Se ei ole ongelma. Minulla ei ole synkkiä tunteita.
Kaikilla on synkkiä tunteita. On ratkaisevaa, miten niihin suhtautuu.
Selvä.
Äiti. Isä.
Tulkaa.
Sua valo saa
Tiedän vihdoinkin mitä tehdä -Nyt opastaa
Ratkaisun jo melkein voin nähdä
Jälkeen tän retken Jälleen mun arjen normaaliks palautan
Tää onnistuu
Eessäpäin on tie, joka hohtaa -Onnistuu, juu
Tulkaa siis Sen annetaan johtaa
Aika jatkaa on meidän matkaa
Nyt tie meille paljastuu
Sitten polkumme taas kirkastuu
Nyt polkumme taas kirkastuu
Polkumme taas kirkastuu
Valkosipulileipää!
Mitä siinä ilakoit?
Viemme vanhempani Valonjärvelle. Kuulit, mitä oraakkelit sanoivat.
Kuulin kyllä. He käskivät varoa pimeyttä.
Ja sokerina pohjalla pimeys tykkää synkistelystä.
Se hakeutuu luokseni ensin.
Katso. Seuraava valomerkki.
Mutta tuo on ainoa tie.
Se löysi meidät jo!
Armoa, mahtava pimeys. Olen pieni ja mitätön.
Rauhoitu, Bolinar.
Matkaamme kahden jättihirviön kanssa.
Pimeyden pitäisi pelätä ennemminkin meitä.
He ovat suuria, rohkeita suojelijoitamme.
Äiti ja isä, mennään. Tulkaa.
Sotilaita. -Kyllä.
Äkkiä kaikki tuonne.
Älkää murisko.
Missä Bolinar on?
Apua!
Olen täällä! Bolinar!
En näytä itseltäni. -Älkää liikkuko.
Olen prinsessan kanssa. Hän on täällä! -Bolinar!
Apua! -Bolinar, lopeta.
Jos he löytävät meidät nyt, vanhempani karkotetaan. Tiedät sen.
He eivät ole vanhempasi eivätkä kuningas ja kuningatar.
Prinsessa, Lumbria tarvitsee hallitsijan.
Hallitsija saadaan, kun loitsu murtuu.
Missä kuningas ja kuningatar ovat?
Äiti! Isä!
Odota minua.
Kaiku.
Katsokaa tätä.
Isä. Kokeile sinä.
Hyvä, isä.
Äiti, hienoa.
Bolinarin vuoro. Sano jotain.
Olisinpa kuollut.
Ei enää vihaisia ääniä.
Olkaa kiltisti.
Eivät eläimet ymmärrä sinua.
He ovat vanhempani ja tietävät, mitä tarkoitan.
Ei!
Ei. Olkaa hiljempaa.
Lopettakaa.
Äiti ja isä. Pahennatte tilannetta. -He eivät ymmärrä sinua, prinsessa.
He eivät ole enää vanhempiasi. -Älä sano noin.
Olet väärässä. Kyllä he ovat. Pakko olla.
Odota.
Lopeta. -Prinsessa!
Miksi he tappelevat?
Miksi en voi estää heitä?
Pimeys jahtaa minua!
Se ei jahtaakaan minua. Se jahtaa sinua, prinsessa.
Eihän sinulla ole synkkiä tunteita.
Niin minä luulin.
Pois sieltä!
Apua!
Tyttö!
Äiti. Isä. Osaatte puhua.
Ei, en osaa.
Puhuit taas.
Sanoit: "Ei, en osaa."
Mitä on "ei"?
Mitä on "en"?
Mitä on "osaa"?
Hei, sanon asioita,
mutta en tiedä, mitä ne tarkoittavat, kun ne tulevat suustani.
Niin sanot. Entä sinä, äiti?
Tyttö.
Kyllä.
Minä olen tyttö. Sinun tyttösi.
Tyttö, kuuntele, kun puhun.
Pidän omasta äänestäni.
Olet tosiaan isäni.
Tyttö.
Niin. Ettekö muista minusta mitään muuta?
Kakkutyttö.
Totta. Toin teille kakkua.
Kakkuako? -Tykkään kakusta.
Odota. -Onko kakkua?
Kuulkaas. -Kakkua.
Jos sinulla on kakkua, haluan palan.
Kakkua ei ole.
Ei sillä ole väliä. Te puhutte. Teillä lienee paljon kerrottavaa.
Minun pitää päästää nestettä sisältäni.
He eivät tosiaan ole entisensä. -Voisitko kerrankin ajatella myönteisesti?
Minähän olen positiivisuuden perikuva.
Katso. Seuraava merkkivalo.
Neste on nyt ulkopuolellani!
Onnittelut.
Hyvä on.
Meidän pitää lähteä valoa kohti.
Lopeta. -Lopeta itse.
Ei, vaan sinä. -Sinäpäs.
Nyt riittää.
Ettekö oppineet mitään?
Riitely tässä metsässä saa pahaa aikaan.
Vastedes ei riidellä. Onko selvä?
Selvä on.
Hienoa.
Pysykää lähellä ja seuratkaa minua.
Odottakaa minua.
Odottakaa!
Olemmeko jo perillä? -Vasta lähdimme.
Tuolla on taivaspalloja.
Mitä?
Ne ovat pilviä.
Pidän sanastani enemmän. -Niin minäkin.
Entäs tämä?
Se on kivi.
Kivi.
Kaunis.
Kivet ovat kivoja.
Iso kivi.
Kiiltävä kivi.
Pikkiriikkinen kivi.
Lintukivet.
Äiti! Älä syö niitä marjoja.
Kauniita. Mitä ne ovat?
Perhosia.
Perhosiat.
Perhoja vai sikoja?
Oliko tuo isävitsi?
Isä! Odota!
Bolinar, tämä on ihanaa. Vanhempani palaavat ennalleen.
Prinsessa, he ovat yhä vain petoja, joka osaavat sanoa pari sanaa.
He eivät edes tunnista meitä.
Minua, nerokasta neuvonantajaansa. -Kyllä he tunnistavat. Saat nähdä.
He muistavat meidät kyllä.
Eivätpäs. Heille on sama, vaikka nimeni olisi herra Karkkipöksy.
Herra Karkkipöksy.
Miksi valitsin Karkkipöksyn?
Väsyttääkö Karkkipöksyä?
Karkkipöksy jaksaa kyllä.
Älkää hokeko tuota.
Harmittaako herra Karkkipöksyä? -Häntä harmittaa aina.
Eikä harmita.
Hellitä vähän, Bolinar.
Valo. Se onnistui. Olemme täällä.
Ihanaa viimein nukkua.
Bolinar, emme ehdi levätä. Mennään seuraavan valomerkin luokse.
Siinä menee kai hetki.
Ja niin lähdemme seuraavan valon luo.
Valomerkki.
Näytä valomerkki.
Katsotaanpas valoa.
Valomerkki neljälle, kiitos.
Saisimmeko valomerkin?
Missä se on?
Entä nimeni? Muistatteko nimeni?
Minä tiedän.
Onko se Kakkutyttö?
Ei, isä. Se ei ole Kakkutyttö.
Missä se valo on?
Näen valon.
Niinkö? Missä? Missä se on?
Ne ovat tähtiä, äiti.
Kaunista.
Niin on. Eikö vain?
Katsoimme niitä aina yhdessä.
Muistatko kuinka lupasitte
Mua ain te rakastaa
Nuo tähdet Kunnes kaikki katoaa?
Muistan sen yötaivaan
Niin
Muistan kuiskausäänet
Mä myös
Sekä lämpötunteen
Valotuikkeet loisti niin
En muista ollenkaan
Mut joskus kuvat silmissä mun vilahtaa
Kerro vaan
Sitten leijuu pois ne taas ja katoaa
Muistan naurutiu'ut -Muistoja onko nää?
Muistan sydänhymyt -Kuvat kauniit
Alla tuiketaivaan -Leijuu ilmassa ne taas
Joka meille kimmeltää -Hetkeksi vie mukanaan
Ei koskaan jää
Muistan riemuhehkun -Niin, yhä muistat
Ja sen ylpeysonnen -Et sitä saa sä unohtaa
Kun ne valontuikkeet -Säilytä se
Alas katsoi säihkyen
En pysty muistamaan -Niin, niin, koettakaa muistaa
Kun pyydän silmiäin sen kaiken toistamaan
Jokin saa ne kastumaan -Parhaas nyt vain tee
Se himmenee -Pian muistaa voit jälleen
Jälleen
Puolestas muistan tähdet Meidät ja kaiken sen
Niin teen
Ja pian muistat myös
Jälleen
Ellian?
Tiedät nimeni.
Äiti.
Tähän he pysähtyivät.
Näyttävät yöpyneenkin.
Olen huolissani hänestä, kenraali.
Prinsessa täytyy löytää.
Ja pian.
Mitä tuo mekkala on?
Bolinar.
Mitä sinä nyt syöt?
Kuvottavaa.
Hetkinen.
Polku -
pähkinöistä.
Bolinar löysi heidän jälkensä. Loistavaa, ministeri.
Tiedustelijat, lentäkää alueen yli.
Miten voit tienata minua enemmän?
Ellian.
Pidän tästä nimestä, Ellian.
Osaatte nimeni.
Hienoa. Kuunnelkaa.
Olette vanhempani, ja minä olen tyttärenne.
Te olette vanhempani, ja minä olen teidän kyttyränne.
Ei, minä olen teidän tyttärenne.
Katsokaa. Tuolla se on.
Kenen kyttyrä minä olen?
Et kenenkään.
Se ei haittaa, koska olet isäni.
Ja sinä kyttyräni. -Niin.
Ja liila rotta on kyttyräni.
Ei. Liila rotta ei ole tyttäresi.
Eikä se ole liila rotta.
Senkin rotta.
En ymmärrä.
Jätät jälkiä kuin leivänmuruja. -Enkä jätä.
Johdatat sotilaat luoksemme. -Luuletko niin?
Selvän teki. -Ei.
Nyt tuli juonten ja jälkien loppu.
Mennään valon luo.
Kysymys kuuluu, pääsetkö sinne omin jaloin -
vai annanko äidin kantaa sinut sinne suussaan?
Valitsen suun. -Voit luottaa minuun. Olen joukkuepelaaja.
Mutta kumman joukkueen?
Mitä tapahtuu? -Uppoamme.
Tiedän. Mutta miksi? -Mistä minä tiedän? Pelasta minut.
Hiekkaa on paikoissa, jonne se ei kuulu.
Siksi pidän kivistä.
Äkkiä, isä. Kiipeä kivelle.
Tilanne on tämä.
Päästäksemme yli hukkumatta on pysyttävä valossa.
Taivaspalloja on liikaa. Se on liian vaarallista.
Mennään kovaa ja turvallista vihreää maata pitkin.
Äiti, se on tosi kaukana.
Ei, on mentävä suoraan. Nopeampaa tietä.
Vai mitä, Ellian?
Nopeampi tie kuolemaan. Sano hänelle.
Emme kuole, jos olemme nopeita. Mennään.
On oltava yhtä mieltä suunnitelmasta.
Olemmekin. Minun. -Lopeta jo.
Samaa mieltä hirviönaisen kanssa? -En sanonut niin.
Etkö ole samaa mieltä kanssani? -En sanonut niinkään.
Ellian on samaa mieltä kanssani. -Isä.
Miksi Ellian kuuntelee hirviömiestä? -Mitä?
Pidätkö hirviömiehestä enemmän kuin äidistä?
Kyllä. -En halua olla välikädessä.
Pimeys tulee.
Voi ei. -He löysivät meidät.
Haarniskani!
Ja kehoni!
Kehoni haarniskassani.
Tule. -Mutta kehoni.
Miksi olet aina oikeassa? -Miksi et kuuntele?
Nyt ei ole sopiva hetki.
Liikkeelle.
Sano, että hän on väärässä. -Ei, Ellian. Sano, että hän on.
Äiti ja isä. Tämä ei ole reilua.
Seis! Perääntykää vakaalle maalle!
Olisimme jo toisella puolella minun tietäni.
Emme, jos minun tietäni.
Tämä on sinun tiesi. -Miksi teette aina näin?
Ellian, sano. -Ellian olisi turvassa minun tielläni.
Eipäs, vaan minun.
En halua valita välillänne. -Ei, sinä…
Ellian olisi turvassa.
Olisi turvallisempaa, jos… -Isä!
Voitko viedä meidät tuonne?
Kyllä voin.
Vasemmalle.
Voi ei!
Äiti, voitko viedä minut tuonne? -Hoituu.
Ei!
On päästävä sinne salaa. Mutta miten?
Vie sinä. Pidättelen heitä. -Hänen on turvallisempi kanssasi.
Sain ajatuksen.
Minne he menivät?
Tyhjää täynnä.
Etsikää toiselta puolelta. He eivät ole ehtineet kauas.
Mahtavaa. Siellä menee kehoni armeijan kanssa.
Entä jos oraakkelit olivat väärässä? Tai järvi ei toimi?
Entä jos jäämme tällaisiksi? Asiat eivät voisi olla huonommin.
Kehoni.
Kaunis vartaloni.
Bolinar, murjotatko yhä?
Murjotan. -Tule nyt. Pysy mukana.
Meidän on päästävä Valonjärvelle. Hetkinen.
Äiti? Isä?
Voi ei. Olemme eksyksissä.
Prinsessa, suojele minua. -Mitä?
Ne ovat flinkejä.
Ehkä ne voivat auttaa meitä.
Raivotaudin saamisessako?
Anteeksi.
Olemme eksyksissä.
Voitteko auttaa löytämään vanhempani?
He ovat isoja hirviöitä.
Ei! Mukavia hirviöitä.
Ei suju hyvin.
Ei kai hautoja?
Mitähän ne sanovat?
Perusdiplomatiaa.
Jaa ruokaa ja saavuta luottamus, niin he auttavat meitä.
Hienoa. Suu auki sitten.
Mitä? Miksi minä?
Koska olet flink.
Enkä ole!
Olen mies, jolla on hyvä maku ja kasvatus.
Hemmottelen itseäni ruoalla.
Olen toki seikkailunhaluinen maistelija.
Mutta tuohon vedän rajan.
Mun mahaa kiertää
En voi mä sietää
Miltä se näyttää
Voi paratkoon Tää on jo liikaa
Pelaan siis aikaa Vaan jos täytyy
Olkoon
Tähän vois tottua
Jotenkin vaan ei haittaakaan Tää muutos mun ruuassa
Vaik toivoton Se muodoltaan on
Kuin tuote jonkun aivastuksen
Voin myös vivahduksen Nyt maistaa suklaan ja juustojen
Sehän on maukasta
Oikeaa gourmet’ta -Odottakaa!
Sen parina vois roséta Niin kernaasti siemailla
Niin tahmeaa, mut alas sen saa Kun sellaiseen vaan nyt totuttelee
Ehkä totunkin myös mun muutokseen
Bolinar, muista kysyä reittiohjeet!
Kysyn, prinsessa.
Lopulta.
Mulle elämä toi yllätyksen
Oudon helposti nyt siedän tän
Vaikka vatsaan kai saan tulehduksen
Siitäkin varmasti selviän
Ja hassuin piirre on Että mulle
Tää kumma käänne on mieluinen
Täytyy mun myöntää
Tää kyllä löyhkää
Mut kestää voin mä sen
Tähän vois tottua Eikä vain tottua
Voisin tän kunniaksi suorastaan Kohottaa maljoja
Ei elämää oo snobien tää
Mut huolet pois jää Ja teen mitä teen
Voisin tottua juuri tällaiseen
Bolinar, mikä sinuun on mennyt?
En tätä melkein tahdo uskoa
Miks elänyt oon aivan toukatta?
Mut mukanaan nää maut vei
Tää uutta on mut hei Miksei?
Tähän vois tottua
Suorastaan nauttia
Huoletta vaan näin heiluttaa Mun tuuheaa peppua
Jos tiukkis tää voi sen käsittää Et tää elämää on parhaimmillaan
Ehkä muutokset turhaan huolettaa
Ja ehkä siis ihan kaikkeen tottua
Voi vaan
Äiti. Isä.
Pidän uudesta Bolinarista.
Kiitos.
Hei!
Äiti, mitä sinä…
Laske minut alas.
Vai kovanaamoja?
Näyttäkää, mitä osaatte.
Hän pitää kakusta.
Tytär.
Ellian -
on tyttäreni.
Tyttäremme.
Äiti. Isä. Oletteko ennallanne?
Ellian. -Olet tyttäremme.
Olette te!
Kaipasin teitä.
Pikku tyttöni.
Ellian, rakkaani.
Ellian, olit oikeassa.
He olivat siellä koko ajan.
Teidän korkeutenne.
Prinsessa ei koskaan luovuttanut.
Kuinka upea oletkaan.
Valon järvi.
Siinä se on.
Mennään.
Me selvisimme.
Onnistuimme!
Tulkaa vain. Valo on lämmintä.
Vatvot kaikkea.
Sinäpäs.
Et anna kenenkään puhua loppuun.
Jos pidättäisin hengitystä, kuolisin ennen kuin pääset asiaan.
Puet taas erimielisyyden loukkaukseksi.
Se on minun syytäni. Aina minun syytäni.
Teet aina näin.
Niin siinä siis kävi.
Tämä on meidän syytämme.
Viha.
Annoimme sen vallata meidät.
Mitä he tekevät?
Emme nähneet toisissamme hyvää.
Hei!
Mitä odotatte? Tulkaa jo.
Mitä?
Ellian,
muistatko, paljonko riitelimme?
Kaikki riitelevät.
Ei näin paljon.
Sen takia meistä tuli hirviöitä.
Astukaa valoon. Se korjaa kaiken.
Emme voi.
Miten niin? Ettekö halua olla taas ihmisiä?
Tietysti haluamme.
Emme vain niitä samoja ihmisiä.
En ymmärrä.
Ellian,
emme voi enää olla yhdessä.
Emme voi palata entiseen.
Ellian, odota hetki.
Meidän täytyy miettiä, mitä teemme.
Ehkä löydämme tavan tehdä yhteistyötä.
Mitä aiotte tehdä?
Ellian.
Siis se on ohi, loppu, hei vaan Mitäs mä teen?
Ellian, älä.
Aiotte noin vain luovuttaa Mitä mä teen?
Niin kauan ootin, jaksoin Aina uskoin
Maailman kestin muuttuneen
Mitä mä teen?
Ellian, sinun täytyy… -Ei! Ei enää!
Vuodessa yksin aikuistuin Mitä sanotte?
Tukea kun mä tarvitsin Mihin te jäitte?
Silti mä tein sen kaiken
Horjunut en
Kun mä luotin rakkauteen
Siis mitä nyt teen?
Ellian!
Kestin päivät ankeat Kaikki unettomat yöt
Kestin kaiken sotkun, kiukun, oikkuilun Ja riitelyn
Kannoin joka taakan, murheen, heikkouden Ja epävarmuuden
Mä astuin uuteen rooliini Ja annoin sille kaikkeni
Ja nytkö vain siis elämää jatkatte noin?
Pitäiskö mun unohtaa tää? No anteeks, en voi
Taas kaksin suunnitelkaa
Te ette musta piittaa
Ei
Te mietitte vain sua ja sua
Mitä mä teen? -Ellian!
Nyt mitä mä teen? -Puhutaan tästä.
Mitä mä teen?
Ellian!
Rakastamme sinua.
Sanoja!
En usko teitä!
Jos lakkaatte rakastamasta toisianne,
voitte lakata rakastamasta minua.
Hän ei usko, että rakastamme häntä. -Voi ei.
Ellian!
Löytyi! -Eteenpäin!
Menoksi!
Älkää päästäkö pakoon!
Vahtikaa!
Pysykää paikallanne.
Peräänny, peto!
Pitäkää heitä silmällä.
Viekää pedot niin kauas, ettei heistä enää kuulla.
Missä prinsessa on?
Bolinar, tutkikaa laakso joukkojen kanssa.
Palaamme katsomaan pelloilta.
Voi ei.
Flinkit, hyökätkää!
Prinsessa Ellian! -Ellian!
Ellian!
Ehkä he löysivät prinsessan.
Mitä nyt? -Meidät on flinkitetty!
Flink, kuningas ja kuningatar tarvitsevat apuasi.
Hyökkäykseen!
Hän päästää hirviöt irti!
Pysäyttäkää hänet!
Mennään!
Seis! Nazara, kenraali, me tässä.
Kuningattarenne ja kuninkaanne.
Teidän majesteettinne. -Kuningatar Ellsmere.
Hyvä, että olette palanneet. Mutta emme tiedä, missä prinsessa on.
Ellian on myrskyssä. -Hänet täytyy pelastaa.
Pelastetaan tyttäremme. -Autamme teitä.
Eteenpäin!
Tiesitkö heistä koko ajan?
Mikset kertonut?
Hän ei tiennyt mitä sanoa, kultaseni.
Ellian!
Emme voi palata entiseen.
Ellian!
Menetämme pikkuisemme.
Jotain on tehtävä.
Valo.
Kyllä.
Ellian. -Oletko loukkaantunut?
Luulimme menettäneemme sinut. -Ellian, olemme pahoillamme.
Tunteita vain meidän ajateltiin Sut unohdettiin
Ongelmiin vain meidän keskityttiin Sut unohdettiin
Jotenkin vain -Kävi niin
Me kaikista kallein hylättiin
Niin, sut unohdettiin
Olit oikeassa, Ellian.
Olisi pitänyt toimia paremmin.
Pelkojas ei kuunneltu
Tuskaasi ei tunnettu
Eikä koskaan paineitas Ja huolias me huomattu
Ymmärrä en miksei mielessä Pidetty kaikkein tärkeintä
Muista siis Sua aina rakastamme
Se koskaan muutu ei
Ei vaikka vuoret sortuisi
Ei vaikka tähdet sammuisi
Parasta meissä olet sinä.
Ja niin on aina ollut.
Anteeksi, ettemme osanneet kertoa sitä.
Niin ihanaa ois löytää Polku aikaan entiseen
Mut muutokset on osa elämää
Siis suljetaan se ovi Eikä jäädä menneeseen
Varmasti pärjätään
Nyt tiedän ettei kaikki Enää palaa ennalleen
Mut yhdessä tää saadaan toimimaan
Ei sama hehku palaa Ja se varmaan vihlaisee
Mut rakkaus tää
Yhteinen
Meille on
Ikuinen
Ja tiedän sen
Ain ennalleen se jää
Äiti!
Pikkuiseni.
Isä!
Ellian, rakkaani!
1 VUODEN KULUTTUA…
Asiat ovat todella eri tavalla.
Myönnän epäilleeni.
Mutta pakko sanoa,
että vanhempani ovat paiskineet töitä ja kaikki on sujunut.
Pari muutosta.
Ensinnäkin äiti asuu nyt tuossa talossa -
ja isä asuu tuossa.
En siivoa huonettani kummassakaan.
He jaksavat valittaa siitä, mikä on aika mukavaa.
Voi ei.
Prinsessa Ellian. -Nazara!
Lupasin olla käyttämättä soihtua tänään,
mutta kuningas ja kuningatar pyytävät audienssia.
Mitä?
Kiireesti.
Hyvää syntymäpäivää!
Mene sinne, päivänsäde.
Lankaan menit. -Onnea!
Ei mitään muodollista. -Pienet juhlat vain.
Anna lahja, Pikku Joe.
Seuraa.
Prinsessa, tervehdys.
Arkhimedes! Ei!
Onnittelut, prinsessa.
Flinkiseni, minulla on sinulle jotain.
Katsopas sinua, Flink.
Terve, prinsessa Ellian. -Oraakkelit!
Olemme ylpeitä sinusta.
Mutta jos joku muu muuttuu hirviöksi, olethan viipymättä -
yhteydessä meihin.
Täältä tullaan.
Hyvää syntymäpäivää, kulta.
Äiti! Isä!
Et päässyt lentämään paljon viime vuonna…
Ajattelimme, että tänä vuonna saat lentää tyylillä.
Hienoin satula, jonka olen nähnyt.
Kokeillaanpa.
Kotiin ennen yhdeksää. -Isä, on syntymäpäiväni.
Hyvä on.
Kymmeneltä.
Kerron, kun hän tulee kotiin.
Elämä on
Muuttunut nyt -Fobi!
Mutta myös toimii nää järjestelyt
Vanhemmat mun
On erillään
Mut ollaan perhe Ja se yhdistää
Stressi ja salaisuudet Vihdoinkin taakse jää
Vapaa oon kun
Hirviöt mun Palanneet on vanhemmiksi
Nyt siipiäin levitän näin
Ne kun taas sain vanhemmiksi
Pelotta saan mä kukoistaa
Ne kun taas sain vanhemmiksi
Mut viel paremmiksi
Ja mun vanhemmiksi
Ne jää
LUMOUS
Rauniot
Tyhjät huoneet
Eikö siitä muuta jää?
Muistan nuo päivät entiset
Ne hetket mielessäin mä nään
Juhlittiin
Keskusteltiin
Käsikkäin aina kuljettiin
Muistan kaiken sen rakkauden
Ja hetken jokaisen
Niin taianomaisen
Mut siellä en oo
Siks tahdon tieni löytää Siihen aikaan entiseen
Ja kaiken jälleen laittaa ennalleen
Niin palaan päiviin Jotka riemun toi mun sydämeen
Syleilyyn jokaiseen
Jos voisin tieni löytää Siihen aikaan entiseen
Ja kaikki niin kuin ennen olla vois
En epäröis vaan suoraan Siihen aikaan entiseen
Yksin vain
Mä ryntäisin
Jos keino siihen ois
Kanssanne
Pelotonna
Kasvoin vahvaksi varttuen
Lämmön sain ja myös rakkauden
Ja jälleen sitä tarvitsen
Mä muistan oppitunnit
Ja kuinka haaveiltiin
Kun takkatulen ääreen Tai puun varjoon istuttiin
Ja tähdet öisen taivaan
Joilta toiveet toivottiin
Jossain on vieläkin
Kuinka sinne löytäisin?
On pakko olla jossain Polku aikaan entiseen
Sen kunpa voisin löytää jotenkin
Ja päästä edes päiväks Siihen aikaan entiseen
Päiväks vain
Jälkeen sen
Sieltä pois
Lähtis en
Jäädään siis
Vain aikaan entiseen
Tekstitys: Sirpa Kaajakari