РАНІШЕ В СЕРІАЛІ...
Еліс!
Цим займається Нічний підрозділ? Погрожує цивільним?
Ми зупиняємо таких, як ти.
Ти підтвердив існування Нічного підрозділу.
Що в тебе з американцями?
Я запропонувала їм іранські розвіддані.
Щойно Аббас дізнається, ти полетиш першим рейсом додому.
Якщо я приведу його до тебе?
Пітера. Американця.
Хтось намагається синтезувати одну з речовин «Наперстянки».
Треба визначити, яку саме.
- У них іще одна хімічна сполука. - У них є все?
Ти справді думаєш, що вони самостійно створять хімічну зброю?
Їм знадобиться хтось, хто це зробить.
- Ні! Мамо! - Відпустіть її!
Тату!
- Хто ти така? - Я аспірантка доктора Коула.
Ти можеш усе зупинити. Поговори з моїм босом сам-на-сам.
Кетрін? Нур ще не з'явилася.
Є серйозніша проблема.
СІМНАДЦЯТЬ РОКІВ ТОМУ
Тебе там у школі-пансіоні не годують?
- Там їжа жахлива. - Хлопцю бракує домашньої їжі.
Англійці готувати не вміють. Відправ когось із наших кухарів.
Може, годували б краще, якби знали, хто його батько.
Ти про що?
Гроші, якими оплачують твою дорогу школу, існують завдяки імені Бала.
М'ясо на твоїй виделці, яке ти їси, не переймаючись,
існує завдяки імені Бала.
І ти так його соромишся, що й не можеш вимовити?
Після всього, що я для тебе зробив,
ти дякуєш мені тим, що називаєшся Томасом Дарґіном у школі?
Береш прізвище матері?
Думав, що так простіше.
Ім'я Бала — твоє право від народження.
За що я боровся,
за що наші люди загинули,
те, чому кожен за цим столом присвятив своє життя.
Ти там у школі вже забув про свою родину?
Моє ім'я тобі не підходить? Тоді й вечеря не годиться.
Я чув твої промови.
Ти відправив мене в Англію, бо хотів, щоб я чогось досяг.
Довести, що ми не лише сильні, а й розумні.
Родина воєнних злочинців мені не допоможе в навчанні.
Агов! Томасе.
Не зараз, Маркусе.
- Агов. - Я сказав, не зараз.
- Повернися до столу. Вибачся. - Не хочу бачити цього покидька.
Ти б його бачив, коли ми полювали,
як йому було прикро, що тебе не було.
Він тиждень говорив про це,
що хоче пополювати із сином, як тоді, коли ми були дітьми.
Але ти навіть не зволив прийти.
Це він сказав?
Я був на полюваннях із твоїх восьми років. Це на його обличчі.
Ти завжди хотів туди йти. А в мене не було вибору.
Він дав тобі набагато більше.
Коли батько загинув, воюючи за нього, він ставився до мене, як до рідного,
але це не заважає іншим у цьому домі
нагадувати мені, що я не зовсім один із вас.
Ти розумієш, який ти щасливий?
Я б усе віддав, щоб носити ім'я Бала, а тобі це не треба.
Коли дядько Віктор почув, що в школі ти — Томас Дарґін,
він був у розпачі.
Це був ти.
Ти йому сказав.
Хтось мав тобі нагадати про твоє місце.
Не забувай і своє місце.
Бала — не твоє прізвище.
І ніколи ним не буде.
Я кращий за цю сім'ю. Тому батько мене ненавидить. І ти теж.
Іди, служи йому, песику.
Облизуй його недоїдки.
Не через цей ляпас діти не знущаються над тобою.
Ні.
Через твоє ім'я.
НІЧНИЙ АГЕНТ
Заводьте їх.
Вишикуйте.
Ведіть родину в холодильник.
Підготуйте хіміка та його асистентку.
- Тату? - Усе буде гаразд.
- Роби, що кажуть. - Тату?
Роби, що кажуть. Усе гаразд.
- Не роби цього! - Я її тримаю, Віле.
Гаразд. Ми за містом. Куди їдемо?
Куди ми їдемо?
Фізичне насилля — це неефективний спосіб допиту.
Я знаю, але це приємно, і ти мене дратуєш.
Досі не розумієш, як це працює?
- Чого ти хочеш? - Дай мені телефон.
Я подзвоню, організую зустріч і приведу тебе до нього.
Ось так просто.
Зробиш хоч один рух, який мені не сподобається,
і ми почнемо спочатку. Зрозумів?
Час іде.
Еліс Лідс.
Так її звали, правда?
Твою мертву напарницю?
Ти хоч знаєш ім'я хлопця, якого вбив у Таїланді?
Отож-бо й воно.
Дзвони босу.
Так, Сазерленд зі мною. Я його приведу.
ФБР
- Які новини? - Його телефон вимкнено.
Він кинув «Тахо» біля складу на околицях міста,
а інші сліди авто вели в протилежному напрямку.
На камері ми засікли сірий фургон,
який підходить за часом і напрямком,
та через кут зйомки не розгледіли номер.
Боже.
У нас хімічна зброя в руках невідомих,
мертвий агент французької розвідки, агенти ганяються за примарами по місту,
цивільних викрадено.
Хочеш сказати, що єдина реальна зачіпка зникла разом із твоїм агентом?
Спитаю по-іншому. Сазерленд тепер підозрюваний?
- Поки що ні. - Тоді знайди його.
Нічний підрозділ тепер відповідає не за «Наперстянку»,
а за Сазерленда.
Зрозуміло.
Хіба не варто одягти захисні костюми?
Уся лабораторія — захисний костюм.
Спроектована, щоб подавати свіже повітря
і зберігати всі хімічні речовини в скляних інертних запаяних посудинах
у товстому шарі нікелевого сплаву, стійкого до корозії.
Враховуючи те, чим займалася ЦРУ в цій лабораторії,
вони хотіли впевнитися, що нічого не вийде назовні.
А те, що ми всередині?
Не чіпай нічого, доки я не скажу.
інакше костюм буде твоєю найменшою проблемою.
Візьми паузу, оглянь лабораторію, переконайся, що все на місці.
Ви дійсно намагаєтеся створити К.X.? Це не спрацює.
Твоє дослідження каже інше.
Це все було теорією.
Нічого подібного не було створено під час дослідження.
Ви просите...
Врятувати життя твоєї родини.
Якщо ти цього не зробиш,
я приведу їх сюди й застрелю на твоїх очах.
Тік-так.
Але для цього потрібен не тільки я.
Мені потрібен час, потрібні помічники. Я...
То ця не треба?
- Чекай! - Стоп! Ні!
Зрозумійте!
Якщо щось піде не так, якщо я помилюся, це може означати...
Тоді не облажайся.
Працюй.
Що робити?
Ці матеріали в таких кількостях...
Їхнє прохання може бути взагалі неможливим.
Вони помітять, якщо ми просто сидітимемо.
Треба вдати, що працюємо.
Якщо я хоч трохи помилюся...
Як зробити це безпечно? Щоб усе було правильно?
- Маленька партія. - Що?
Тест, щоб вивірити параметри й повторити у великому масштабі.
Гаразд.
Працюймо якомога повільніше.
- А потім що? - Потім знайдемо вихід.
Ходімо.
Зі зброєю не можна.
Ти ж поспішаєш.
Гаразд, ходімо.
Це був Калеб,
той, кого ти вбив у Бангкоку.
Його два старших брати, батьки,
бабуся, дядьки, кузени, їхні сім'ї,
племінники, друзі, а ще я...
Ми всі були на його похороні.
Сорок дві людини, які його любили.
Більше ніхто його не побачить, бо ти виконував свою роботу.
Таке життя, правда, Пітере?
Гарної бесіди.
- Я тут. Що тобі потрібно? - Нічого.
Це ти щось хочеш, так?
Прогуляймося.
Якщо щось я й зрозумів за цей час,
так це те, що у всього є своя ціна.
Тож, хоч що ти хочеш від мене,
треба знати, що ти готовий віддати.
І після всього ти просто переоцінений посередник?
Купуєш і продаєш інформацію за відсоток?
Ти продав кляту хімічну зброю тому, хто більше заплатив.
Влучно, але невірно.
Я продав її тому, хто був найбільш рішучий і мав більше шансів на успіх.
Успіх у чому?
Ну, це вже в них запитай, якщо встигнеш їх знайти.
Скажеш, де вони?
Вважаю, це залежить від того, наскільки для тебе це цінно.
Здогадуєшся вже?
Усі ті життя, які буде втрачено, коли вони використають «Наперстянку»,
для тебе нічого не значать?
Якби я мав їх оцінити,
я б сказав, що для мене це значить менше, ніж життя Роуз Ларкін для тебе.
Ось ми й тут. Розумієш?
Чого ти хочеш?
Генеральний секретар ООН
має щось, що мені потрібно.
Справу.
IUN0134...
тире-20180713.
Числа після тире —
це дата, що може допомогти тобі знайти її.
Я повторю номер справи ще раз.
Слухай уважно й запам'ятай задля Роуз, гаразд?
IUN0134...
тире-20180713.
- Запам'ятав? - Так.
Його комп'ютер — один із небагатьох, що має доступ до неї,
можливо, єдиний.
Принеси мені цю справу,
і я дам тобі координати, де збирають зброю «Наперстянки»,
і де зараз утримують міс Ларкін.
То це все? Справа?
Ти сам це сказав.
Я ж торгую розвідданими, чи не так?
Ти б продав клієнта за це?
Ця справа цінніша за «Наперстянку»?
Розкажу дещо про цінність.
Я погано знав свого дідуся.
Він помер, коли я був малим.
Але я бачив, як моя мати його любила,
який вплив він мав на її життя.
Коли він помер, я отримав його стару пляшку лосьйону після гоління.
Ніякої грошової цінності,
але для мене вона була безцінною.
Важко пояснити, але він її торкався.
Це був він.
Або, радше, те, що він уособлював, —
щастя моєї матері.
Ось як працює цінність.
Те, що для мене цінне, не тобі вирішувати.
Так само одне життя, яке для тебе важливе понад усе,
нічого для мене не означає.
І ось ти стоїш тут,
готовий віддати все своє життя заради неї.
Я теж це розумію, Пітере,
тому я кажу тобі,
що прийму це.
Справа не в документі.
Якщо я це зроблю...
Я володітиму тобою.
І це, мій новий друже, ціна.
Твоє життя в обмін на її.
Як я туди потраплю?
Упевненість.
Повтори номер справи.
IUN0134-тире...
2018...
0713.
Бачиш? Найімовірніше, що все вийде.
Знаю, про що ти думаєш.
Те, про що всі мовчать.
Але будь певен, минулі рішення Пітера Сазерленда-старшого
не визначають твої цінності зараз.
Те, що має значення в цей момент.
Твоє рішення.
Наслідки теж твої.
Як із тобою зв'язатися потім?
Коли матимеш те, що мені треба, подзвони за цим номером.
Не вішай трубку.
Тобі прийде повідомлення з інструкціями.
Щасти тобі.
Стеж за ним.
Переконайся, щоб він не збився зі шляху.
Пітере?
Привіт. Вибач, що турбую.
Слухай, я знаю, що я остання людина, яку ти хочеш зараз чути,
людина, для якої ти ніколи не зробила б послугу, та...
Чого ти хочеш?
Мені треба в будівлю ООН.
- Є щось, що можеш розказати про це? - ООН?
Так, мені треба зайти, щоб не викликати...
Знаєш що? Я...
Вибач, я не мав дзвонити. Це нереально.
Чекай.
Я можу тебе провести,
але нам треба зустрітися особисто. Прямо зараз.
Я думав, ти поїхала із Самі. Що сталося?
Я не поїхала.
Як я могла після твоєї брехні?
Боже...
Вибач, Нур.
Я можу допомогти.
Але єдина причина, чому я розмовляю з тобою,
це те, що щось від тебе потрібно.
Так.
Попросити я можу лише особисто.
Гаразд.
Зустріньмося в тому ж підвалі.
Гаразд? Я вже їду.
Добре. Відкриєш клапан на балоні з азотом?
Гаразд. Що тепер?
Зачекаємо. Це має підвищити тиск у насосах
і виштовхнути залишки кисню з труб.
А поки треба зробити стабілізатор, щоб зупинити окислення.
Думаю, підійде фосфатний ефір із трихлориду фосфору.
Вибач, у школі таке не вчили.
Та нічого. Ця речовина, K.X.,
при контакті з повітрям швидко окислюється й розширюється, коли випаровується.
Тому навіть кілька мілілітрів смертельні.
То стабілізатор це зупиняє?
Зупиняє? Ні. Він сповільнить окислення, поки працюємо в лабораторії.
K.X. надто нестабільний без нього.
Це зменшує ризик, наче запобіжник.
Принаймні я сподіваюся. Розумієш?
Так.
Ні.
Це наш єдиний шанс збільшити масштаби, не загинувши.
Якщо треба більше допомоги, маємо її дати.
У нього є помічниця. Досить.
Жінка, яку ти мало не вбив?
Твоя безрозсудність дорого нам коштує.
Якщо хімік не зможе працювати...
Носитиму його жінку й доньку по частинах, поки він не почне.
Усі люблять дедлайни.
У цьому завжди твоя проблема: не насмілюєшся робити брудну роботу.
Але радо даєш мені бруднитися.
А ще ти не бачиш загальної картини.
У нас лише один шанс.
Ця сім'я — єдиний наш важіль, щоб хімік слухався.
- Витягни голову з дупи. - Або що?
Нарешті ти показав характер,
але не забувай, хто все організував.
Хочеш допомогти?
Знайди важіль впливу на дівчину, яку ти так хочеш уберегти.
Доктор уже на гачку.
Тепер треба підсікти її.
- Ти сам? - Так, я один.
Жодні слова не загладять те, що сталося з твоїм братом.
Ти не заслуговувала на обман,
і мені дуже шкода.
Я не маю права щось у тебе просити.
Я навіть не прошу прощення.
Але мені треба твоя допомога, щоб урятувати Роуз.
Усе це було для того, щоб зупинити хімічну атаку.
І ті, хто це затіяв, викрали Роуз.
І якщо я не зупиню це, вони вб'ють її,
а ще тисячі інших людей.
Але якщо я зможу це зупинити, а я мушу спробувати,
тоді все це буде не дарма.
Мені треба в ООН.
Якщо ти допоможеш, я заберу тебе до мами сьогодні вночі.
Присягаюся.
І після всього ти знову мені брешеш.
- Я не брешу. - Я знаю, що мама в Ірані.
Її тримають під вартою і Бог знає, що з нею роблять.
Наші життя для тебе — ніщо!
- Нур, вона тут. - Брехун!
Так?
- Це Пітер. - Не очікував почути тебе.
Слухай, я тут із Нур. Вона не приїхала через мене.
Іранці сказали їй, що її мама не вибралася.
Зв'яжи мене з Азітою.
А потім поговоримо.
Ось.
Мамо?
Поговоріть.
- Мамо? - Нур?
Нур? Це ти?
Так... Так, це я.
Усе гаразд? Де ти?
У Нью-Йорку.
Я вибралася.
Але...
Фархад...
Знаю.
Мені розказали.
Мені так шкода.
Це моя провина.
Це все моя провина.
Ні, не кажи так.
Ти де?
- Коли ми побачимося? - Скоро.
Дуже скоро.
Люблю тебе, мамо.
І я тебе, дорогенька. Дуже люблю тебе.
Пітере?
Не треба. Коли все закінчиться, просто перетелефонуй.
Самі забере тебе.
Якщо він тебе не знайде першим. Напевно, він уже відстежує.
Нур, допоможеш?
Будь ласка?
З твоїм фото я могла б зробити тобі гостьовий пропуск у місію.
Так ти зайдеш у будівлю, але...
Більше й не треба.
Але це не має значення.
Джавад тут.
Він ззовні й хоче тебе схопити.
Вони дізналися, що я робила.
Мене затримали, щоб відправити в Іран. Вибач, у мене не було вибору.
Щойно ми вийдемо,
Джавад та охоронці відвезуть тебе в місію.
- Скільки їх там? - Четверо.
- Озброєні? - Мабуть.
Вони думають, що ти битимешся, як минулого разу.
- А що з тобою буде? - Мене відвезуть назад до місії.
Про що ти думаєш?
Умієш користуватися цим?
Якщо стабілізатор спрацює з моїм розрахунком,
змішаний K.X. стане фіолетовим.
Звідки ти знаєш?
Червоний фосфор у стабілізаторі й залишки синильної кислоти в ціаногені
після конденсації мають стати фіолетовими.
Якщо з'єднання вдалося.
- Чого він хоче? - Не знаю.
Сюди.
Хто ти?
Кажи правду.
Я асистентка доктора Коула.
- Ти не хімік. - Я просто нервуюся.
Я ще не працювала з пістолетом біля скроні.
Брешеш.
Це було у твоїй сумці.
Секретні файли ЦРУ про «Наперстянку».
Я... Мабуть, я випадково взяла це в домі доктора Коула.
Ми переглядали його файли.
Ти не так добре брешеш, як тобі здається.
Отже, востаннє. Хто ти?
На кого ти працюєш? Хто ще знає, що ти тут?
Усі.
За годину тут буде повно копів.
Будь ласка, зачекай!
Моя родина багато років
намагалася змусити ваш уряд визнати, що це існувало.
А ти з'являєшся з файлом у сумці, ніби це дрібниця.
Починай говорити.
Гаразд. Ти маєш рацію.
Як думаєш, як я це отримала?
Я в команді, яка стежила за вами.
Інші вже на підході.
Вбивши мене, ти додаси вбивство агента ФБР до своєї справи.
Я тобі не вірю.
Якби хтось знав, де ти, вони б уже тут були.
Як ти дістала файл? Що ти приховуєш?
Ти думаєш, як виплутатися.
Я бачила тебе в домі доктора. Ти не хочеш нікого кривдити.
Це вони тебе змушують?
Вони працюють на мене.
Ти в цьому впевнений?
Ти сперечався з іншим... Не схоже, що він тебе слухається.
А ти так тинялася по лабораторії,
наче вперше там була.
Довго будеш тягнути цю комедію?
То допоможи мені це зупинити.
Ні. Захід заплатить за те, що вони зробили з моєю родиною.
То це все через дурну помсту?
Ти справді хочеш використати це проти людей?
Я знаю про «Наперстянку». Я знаю, як це небезпечно.
І знаю, що ти не хотів мене вбивати.
Закладуся, ти не хочеш убити тисячі,
бо саме це й станеться.
- Не роби цього. - Замовкни.
- Ти міг би стати героєм. - Годі!
Пізно зупиняти те, що станеться.
Ні, якщо відпустиш.
Хочеш знати, як я дістала цей файл? Я працюю з ФБР.
І ті хімікати, що ви вкрали...
Ми були за вами на кожному кроці.
Маєш рацію, ніхто не прийде.
Але ти можеш допомогти.
Відпусти мене, і я приведу ФБР, ЦРУ, усіх.
Ми зупинимо все тут і зараз.
- Якщо Маркус спіймає... - Треба ризикнути.
Я бачу, що ти не чудовисько.
Є люди, яким ти не байдужий, які тебе люблять,
які хочуть майбутнього з тобою.
Що вони подумають про це все?
Слоун.
Слоун каже, що я кращий за свою родину.
Поговори з доктором Коулом, запитай, на що здатна ця хімічна речовина.
А потім спитай себе,
чи зможеш ти жити з цією кров'ю на руках?
А Слоун?
Якою людиною ти хочеш бути для неї?
Зачекай тут.
Зачекай.
Ану, стій.
Що відбувається?
Він твій.
Я хочу додому.
Відведіть її до місії.
Нур.
Нур!
Я беру тебе під варту
за шпигунство проти Ісламської Республіки.
Арештуєш мене в Нью-Йорку?
Це небезпечне місто. Люди зникають.
А якщо я не піду?
Все може піти по-іншому.
Ніхто тебе не врятує.
Гаразд.
Ти заплатиш за свої злочини.
Момент істини.
Нам треба поговорити.
- Це все? - Наш контрольний зразок.
Стабільний хімічний агент K.X.
Хочу почути чесну думку.
Якщо використати цю зброю, її можна буде стримати?
- Стримати? - Я так і сказав.
Ти... Ти не розумієш.
Таке не створюють, якщо хвилюються про стримування.
Те, що ти попросив мене зробити, ти хоча б знаєш, як це працює?
Це як будь-яка інша бінарна хімічна зброя, по суті.
Але у випадку з K.X. другий елемент — це кисень.
Коли цей агент потрапляє в повітря,
концентрація зростає в рази.
Потрапивши в кімнату з людьми, він пошириться так швидко,
що вони й не зрозуміють, що відбувається.
- Тобто вони задихнуться? - Якщо пощастить.
Найімовірніше, вони відчують, як усе всередині почне горіти,
коли повітря в них відреагує
і почне розширюватися в легенях.
Воно обпікає тебе зсередини, коли вдихаєш,
і ззовні, коли пара торкається шкіри.
Що більше вдихаєш,
то більше кисню всмоктуєш, намагаючись дихати через біль,
то сильніше пече, то швидше воно поширюється.
Ти благатимеш задихнутися.
Ні...
Це неможливо стримати.
Колба у твоїх руках — це вбивство.
А це?
Це різанина.
Слухай дуже уважно.
За жодних обставин не можна завершувати це.
То не треба було погрожувати моїй родині
й саджати мене в прозору клітку.
- Вони стежать. - Тягни час, скільки можеш.
Якщо протримаєшся, я виведу тебе й дівчину.
Я не піду без своєї родини.
Я розумію.
ПОЛІГРАФІЧНИЙ ДРУК СКАСУВАТИ
НАКЛАДАННЯ
Нур?
Що ти тут робиш?
Будь ласка, я...
Я спитав, що ти тут робиш?
Поясни.
Це правда...
Ти шпигуєш на американців.
Що ти їм сказала?
Ні, нічого, я...
Французький звіт...
- Це не твоя справа. - Ваша донька в цьому списку.
Якщо скажеш хоч слово про це,
тобі ж гірше.
Ви хочете її захистити.
Зрадники, як ти, заслуговують на покарання.
Їх варто повернути додому, щоб відповіли за свої злочини.
Але ваша донька нічого не скоїла.
Чи не так?
Я чула, що сталося.
Втекла до Парижа з хлопцем.
Це її адреса?
Тож вони знають, де вона...
І ви маєте передати це своїм начальникам.
А якщо я можу вам допомогти?
Єдине, чим ти можеш допомогти – це здатися.
Відпустіть.
Я піду прямо в ООН до французької делегації й передам їм це.
Ми можемо попередити цих людей.
Попередьте свою доньку.
Дайте їй шанс жити своє життя.
Як я можу вірити, що зрадниця вчинить благородно?
Ви можете все звалити на мене.
У вас уже є всі докази.
Ви знаєте, що я намагалася втекти
і вивезти свою родину.
І ви знаєте, що мого брата вбили через це.
Ні ви, ні ваші в'язниці не змусять мене
почуватися гірше, ніж я вже почуваюся.
Дивлячись на мене, моя мати
завжди буде бачити, як я згубила її єдиного сина.
Ви вже не зробите мені гірше.
Просто дозвольте мені бути зрадницею.
Розкажіть усе Джаваду.
Я вдерлася сюди, забрала документи й втекла до того, як ви мене зупинили.
Це все, що потрібно знати.
Дайте своїй доньці шанс.
Я дам тобі десять хвилин фори.
Потім я повідомлю охорону.
Нур біля іранської місії.
Звідси був сигнал. Жодних слідів Пітера.
- Мені її до матері відвести? - Ще ні, але стеж за нею.
Погляньмо, чи приведе вона нас до Пітера спершу.
- Я ще подумаю, що можна зробити. - Зрозумів.
Де він?
Повільно.
Не треба було казати, де це місце.
Де Соломон? Що сталося в притулку?
Вір мені.
Вірити? Ти...
Ти його відпустив?
Соломон привів мене до боса, покупця.
Він обіцяв сказати, кому продав «Наперстянку»,
і коли він це зробить, ти дізнаєшся першою.
Але ти маєш зараз мене випустити.
- Пітере... - Роуз у того, у кого «Наперстянка».
Знаю. Ми робимо все, щоб її знайти.
У тебе нічого, так?
У тебе немає доказів, немає шансів, у тебе взагалі нічого немає.
Тоді вчини правильно.
- Немає правильного шляху. Є лише цей. - Якщо підеш цим шляхом, тобі кінець.
Цього разу кінець не виправдає засоби.
Кетрін, ти маєш...
- Я не сидітиму склавши руки. - І я теж.
Але через твої дії я маю тебе затримати,
і я не хочу застосовувати силу. Не хочу.
Якщо доведеться провести решту життя в камері
бо я вирішив врятувати тисячі життів,
хай буде так.
Тисячі життів чи Роуз?
Стріляй або відійди.
Ні! Пітере!
Пітере!
Що таке?
Він працює вже кілька годин і має ось що.
Це неприйнятно.
Обережніше. Це може нас усіх убити.
- Що ти з цим робиш? - Чому так довго?
Спочатку перевіряється невелика партія. Потрібен час.
- Часу немає. - Слухай його.
- Ось чому ми його сюди привели. - Може, ти не розумієш?
Може, тобі нагадати?
- Приведіть сім'ю! - Ні! Ні, зачекайте!
- Ні! - Маркусе!
Досить робити все по-твоєму.
Я з тобою.
Ні!
Будь ласка, я зробив, що просили.
Ні! Прошу, не робіть цього.
- Прошу. - Зачекай.
- Мамо. - Ти скажеш мені правду?
Я кажу правду.
Можна робити більшу партію. Тест підтвердив теорію.
- Чому ти тягнеш? - Не тягну!
Ні! Я не тягну!
Не тягну!
Чому ти на нього дивишся?
- Що ти йому сказав? - Іди.
- Маркусе, ти... - Навіщо ти забрав її з лабораторії?
Ти далеко зайшов.
Я вирішую, що їм робити чи ні, а не ти.
Я покладу цьому край.
У холодильник його.
Що? Ти здурів? Ти працюєш на мене!
- Замкніть їх у кабінеті. - Маркусе, припини!
- Усе буде добре. - Ні!
Я Томас Бала!
- Усе буде добре. Роби, що кажуть. - Ні!
Ви двоє, повертайтеся в лабораторію
і не виходьте, поки не закінчите.
Це востаннє, коли я прошу.
Чому так довго?
- Є перепустка? - Так.
Але плани змінилися.
- Що? - Я піду з тобою.
Залиште нас.
У нашій справі немає місця для невіруючих.
Коли ти втратив віру, Томасе?
Маркусе, кузене...
Ні. Ми більше не твоя родина. Той час минув.
Ми з тобою вирішили викрити брехню Заходу.
Америки.
Не для того, щоб повторити помилки мого батька.
Він робив жахливі, неприпустимі вчинки.
І тепер він платить за це.
Маркусе, його не врятувати від правосуддя.
Це правда.
Нерозумно – ставати чудовиськами, намагаючись це зробити.
Я поверну повагу імені Бала.
Владу.
Тепер я голова цієї родини, і ти поважатимеш це.
Ти підеш за мною.
Разом ми з тобою
принесемо мир і процвітання нашому народу.
- Нашому народу? - Так.
Коли ти востаннє вважав нас своїм народом?
Спочатку дядько Віктор засмучувався,
коли ти не повертався додому зі школи-пансіону.
Він влаштовував справжній концерт.
«Мій хлопчик Томас підкорює Західний світ.
Переможе їх у їхній же грі».
Але я знав правду.
Ти його покинув.
Ти покинув нас,
свій народ.
Я зрозумів це раніше за твого батька, але він змирився з цим.
Маркусе, це вже занадто. Відпусти мене негайно.
Ти ніколи не був гідний носити ім'я Бала.
Я це знав, і врешті-решт він це теж зрозумів.
Бісова тварина.
Тобі не пробачать!
Я кликав до Господа в горі своїм, і Він мене вислухав.
Що?
Визволь же душу мою від губи неправдивої, від язика зрадливого.
Що ти там бурмочеш?
Що Тобі дасть,
або що для Тебе додасть
лукавий язик?
Загострені стріли потужного.
Ні! Ні, будь ласка! Прошу!
Будь ласка!
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко