РАНІШЕ В СЕРІАЛІ...
Пітере, це Еліс.
Вона відповідатиме за твоє навчання. Слухай її.
Ти нічний агент. Стосунки небезпечні.
Еліс!
Еліс мертва.
- Що? - Вона мертва.
ЦІЛКОМ СЕКРЕТНО
Я продав файл з ранньої розробки.
«Наперстянка».
Ми забрали все.
Повір мені, кузене, так краще.
Іранці могли отримати секретну інформацію.
Має залучитися Нічний підрозділ.
Я бачила, як Джавад дивиться на тебе.
- Я його не знаю. - То познайомся з ним.
Це некролог про загиблого морпіха, Соломона Веґу.
Написано, що в нього є сестра Селеста.
Аббас Мансурі, посол Ірану в ООН.
Соломон Веґа.
- Вони щось обміняли. - Хто фотографував?
Нур Тагері. Ми беремо її справу.
ІСФАГАН, ІРАН
РІК ТОМУ
Думаю, це чудово.
- Це викликає емоції. - Але?
Друкувати такі речі небезпечно.
Звісно, це небезпечно. Усе, що має вагу, небезпечне.
Шаукат, навіть якщо ці звинувачення правдиві,
ти протистоїш Революційній гвардії.
Це і є мета бюлетеня. «Дратувати владу».
Я знаю, але якщо мулли це прочитають, вони збожеволіють.
Ти думаєш, що вони вміють читати? А тобі яке діло?
Ти будеш іще одним гвинтиком у їхній машині.
Не кожен може стати журналістом-піратом.
Я знаю, що ти не схвалюєш МЗС.
Але це місце, де я можу реально щось змінити.
Для мене це важливо.
Як і цей бюлетень для вас.
Подумай про брата.
Наступного року він буде призовного віку?
Фанатики нав'яжуть йому свою пропаганду.
Це, звісно, нісенітниця, але найбільша брехня завжди солодка.
Хочеш, щоб він страждав, як батько?
Відчиніть двері! Негайно!
Тобі тут не місце. Іди!
- Що відбувається? - Поліція.
- А ти? - Усе буде гаразд. Швидше!
Ми знаємо, що ви там.
Відчиніть, або ми зламаємо двері.
Вас попереджали про публікацію зрадницьких матеріалів.
Розступіться. Дорогу!
Що сталося? Чому її забрали?
Вони її боялися.
НІЧНИЙ АГЕНТ
Едварде?
Агов?
Привіт.
Вибач. Будь ласка.
Хто ви?
Я Пітер, це Роуз.
Я дещо скажу.
Якщо тобі не сподобається, ти можеш піти.
Я не працюю на ЦРУ, але мене проінформували про твою справу.
Я так розумію, ти хочеш вивезти сім'ю з Ірану,
привезти їх жити в США, так?
Гаразд.
Я буду замість Едварда. Розумієш?
Це одне з твоїх фото чоловіка, що зустрічався з вашим послом, так?
- Так. - Що ти знаєш про нього?
Зустріч була таємною.
Він сам її запланував.
Не знаю, про що вони говорили, але послу перед від’їздом дали портфель.
- Я хотіла сказати Едварду... - Забудь про Едварда. Говори зі мною.
- Що було в портфелі? - Я не знаю. Але він досі в нього.
Замкнений у його кабінеті.
Це допоможе?
Допомогло б, якби я знав, що всередині.
Хочете, щоб я дістала це?
Достатньо копій.
Зроби це, і ми вивеземо твою родину з Ірану,
привеземо їх сюди до тебе,
під наш захист із фінансовою допомогою.
- Така пропозиція. - Він може це зробити.
- А якщо я відмовлюся? - Більше про мене не почуєш.
Ти можеш повернутися до місії, спробувати жити з прийнятим рішенням.
Мого брата призвуть в армію наступного тижня.
Його відправлять на смерть
у якійсь безглуздій проксі-війні, як і батька.
Я не хочу цього для нього.
Але в мене підготовка до ООН цього тижня,
завтра вечірка в резиденції посла,
а потім триденна конференція щодо води.
Цим не знехтуєш, не викликавши підозр.
Розкажи про вечірку.
Чекай, я не розумію. Що саме ти хочеш сказати?
Він нічого про це не знає.
Американський шпигун продав дані
про експериментальну зброю ЦРУ під назвою «Наперстянка»,
і ти кажеш, що бос боса в ЦРУ
нічого про це не знає?
І це для тебе не дивно?
Ні, бо Ґедні не шпигун, а бюрократ.
Тому його посадили на високу посаду.
Він ніфіга не знає, але добре перекладає папери.
Ти не проти, якщо я на нього наїду? Поставлю кілька запитань?
- Мого слова недостатньо? - Я сумніваюся не в тобі.
Не все є змовою.
Політики можуть бути дурними й безвідповідальними, як і будь-хто інший.
Ти називаєш директора ЦРУ дурним?
І безвідповідальним. Не відставай.
Ейдене, Воррен був нашою найкращою зачіпкою.
Знайдеш інші.
Продовжуй шукати. Я робитиму те ж саме.
І забудь про Ґедні.
Міс Веґа? Агов?
Селесто?
Перепрошую? Мем?
Ви знаєте жінку, яка тут живе?
- У неї якісь проблеми? - Ні.
Я із соцслужби.
Це державна система фінансування,
яка надає допомогу людям з обмеженими можливостями.
Уряд. Тоді ясно.
Я маю поговорити з міс Веґою, але її будинок порожній.
Це найдивніше.
Ми з Філом і не чули вантажівок,
поки вони не поїхали сьогодні вранці.
Вона переїхала? Посеред ночі?
Так.
Ми іноді допомагали їй з покупками, бо...
Бідолаха. У неї небагато помічників було.
Справді? Мені здавалося, що в неї є брат.
Ні, я ніколи його не бачила.
Ні. Вибачте.
Дякую.
Там охоронці, камери,
нікому з телефонами чи електронікою не дозволено,
лише затвердженим працівникам, як я.
Що на третьому поверсі?
Це кабінет Аббаса, де його портфель.
- Пробачте, я погано малюю. - Усе гаразд.
- Це єдині сходи? - Ні.
У коморі дворецького є службові сходи.
- Кабінет зачинено? - Так.
Лише ключ-картка. Вона при ньому.
Це не єдине, що має турбувати.
Джавад, начальник служби безпеки, колишній співробітник сил «Кудс».
Що це таке?
Елітний підрозділ Корпусу вартових ісламської революції.
Він вартуватиме завтра ввечері.
А камери?
Вони записують на сервер у котельні, здається.
Але, наскільки я знаю, не відстежуються.
Гаразд, усе, що я маю зробити, —
украсти ключ, піднятися службовими сходами до кабінету,
знайти портфель, скопіювати, що всередині, і вийти, не потрапивши на очі?
Ну, якщо так сказати...
Я цілком упевнена, що можу дістати ключ-картку. Просто...
Просто що?
Вона в кишені піджака Аббаса.
Якби було щось, що відверне його увагу...
Чи хтось?
Я могла б...
- Ні. - Це була лише ідея.
- Що ж, придумаємо іншу. - Правда? У нас немає часу.
Дай хвилинку.
Пітере, я зможу. Усе гаразд.
Не гаразд. Ти не для цього залишилася тут.
Це ж просто вечірка, так?
Якщо мене спіймають, мене просто виженуть.
Якщо тебе спіймають, це міжнародний інцидент.
Нур і так ризикує.
- Ні. - Сам упораєшся?
А якщо не дізнаєшся, що всередині?
Це дуже погано, так?
Я зможу.
Маю подзвонити.
ГОТЕЛЬ «ВІНФІЛД» НЬЮ-ЙОРК
- Ти засмучений. - Просто бісів Шерлок Холмс.
- Це через жертв? - Скоріше страти, як думаєш?
Але так. Так, це трохи непокоїть.
Не більше, ніж пограбування. Я думав, план зрозумілий.
Ситуації змінюються, тож змінюються плани.
До того ж, це ставить нас у сильнішу позицію.
Змушує їх сприймати нас серйозно. Ти ж цього хочеш?
Я хочу, Маркусе,
щоб ти зрозумів делікатний характер цієї справи,
бісову глобальну політику й те, скільки місяців пішло на планування.
А твій батько? Скоро винесуть вирок.
Працюю над цим.
Працюю.
Але він у халепі, бо зв'язався з такими бойовикам, як ти.
Якби він слухав мене, то не сидів би в Гаазі,
поки загарбники нищать нашу родинну спадщину.
- Я не заважаю? - Ні.
Ні, прошу.
Я сприймаю це запрошення
як знак, що ви хочете продовжити нашу співпрацю.
- Я правильно розумію? - Так.
Так, але є одне питання, яке не дає мені спокою.
Розумієш, я знаю, чому я це роблю.
Країна, родина, спадок.
Але я не можу зрозуміти, навіщо це тобі.
Можу дати пораду?
Не став запитання, на яке не знаєш відповіді.
Це зізнання в невігластві.
Натякаєш, що я невіглас?
Ні.
Просто ти запитуєш не ту людину.
- На добраніч. - Добраніч.
Чому ти досі працюєш?
Ти знаєш, який Аббас за тиждень до Генеральної Асамблеї.
«Халех, це серйозна справа.
Халех, це важлива робота.
Халех, дай мені це. Халех, дай те. Халех, Халех, Халех».
Він може бути вимогливим.
Я просто з нетерпінням чекаю, коли поїду додому,
щоб ми з Біжаном більше часу проводили разом.
Щодо романтики...
Починається.
Що? Мені не можна поцікавитися особистим життям подруги?
Нур, озирнися. У нас не так багато розваг.
Це був лише обід, Халех. Ми не плануємо втекти.
Але тобі подобається Джавад?
Він дуже милий.
Я знала! Хіба я не казала? У мене шосте чуття на такі речі.
Так, авжеж.
Я чула про твоє шосте чуття... І про сьоме... І про восьме...
Іди.
Я закінчу за тебе.
Справді?
Так.
У мене є «серйозна справа».
ЕМІЛЬ ҐІҐЕР
СПИСОК ГОСТЕЙ
ЕМІЛЬ ҐІҐЕР +1
ҐУҐЛ ЕМІЛЬ ҐІҐЕР
КОЛИШНІЙ ЗАСТУПНИК МІНІСТРА ДЕПАРТАМЕНТУ ВНУТРІШНІХ СПРАВ ШВЕЙЦАРІЇ
Як там справи?
Чудово, так?
Не можу розібратися з кутами.
Досконалість не має заважати прогресу.
Усе має бути ідеально, Роуз.
Знаєш, що я люблю у своїй роботі?
Якщо можеш закодувати, то можеш і побудувати.
Звісно, іноді мої здібності не відповідають ідеям у моїй голові.
Але в ці моменти знаєш, що допомагає найбільше?
Виправлення помилок.
У мене немає ані часу, ані сил на це. Але дякую.
Гаразд, просто придумай найдурнішу версію плану й почни з неї.
Треба не знайти відповіді, а підійти до них так, як ти розумієш.
Спробуй.
Почни з дурного.
Ти ж можеш?
Просто йди спати.
Слухай...
Я не впевнений, як усе піде завтра,
але пообіцяй мені дещо.
Якщо щось піде не так на цій вечірці, ти просто розвернешся й підеш.
Одразу ж, без ризиків.
Гаразд? Навіть заради мене.
Я розумію.
Цього недостатньо.
Пообіцяй мені, або я все скасую.
Обіцяю.
Добраніч.
ВІДЧИНЕНО
Ми працюємо до дев'ятої.
Дві хвилини, я швиденько.
Читайте вивіску.
Ого. Агов, як ви...
На вивісці «відчинено».
Ви ж не проти?
ЗАЧИНЕНО
Мені треба забрати пошту.
Гаразд, ваше ім'я?
Гаразд, хвилинку.
ПАТРІКА НОКСА В ПРЕЗИДЕНТИ
Ось, тримайте.
Щось не так?
У вас є ніж?
Відійдіть на кілька кроків.
Серйозно.
Мабуть, це якась помилка.
Я не мала це отримувати.
Так...
Ну, тут ваше ім'я.
О, ти вже не спиш.
Привіт. Пам'ятаєш ідею почати з дурного, як ти радила?
Ніби спрацювало.
Їхній сервер безпеки, мабуть, працює на реле.
Якщо я його перезавантажу, у нас буде приблизно 15 хвилин.
Достатньо, щоб зайти в кабінет посла й вийти.
Підозр не буде, коли я візьму ключ-картку.
Нур зробить усе як треба. Я впевнюся.
І тобі допоможуть.
Твій супутник. Швейцарський аташе зі спеціальних питань.
Він подбає, щоб ти зайшла й вийшла без проблем.
У тебе друзі у Швейцарії?
Він від Кетрін. Але він подбає про твою безпеку.
Так, звісно.
Чекай, а як ти потрапиш на вечірку? Ти ж не в списку гостей.
Яка вечірка без кейтерингу?
- Що? - Ні, думаю, тобі личитиме.
Тобі точно підійде цей жахливий жилет.
Можеш повернути сукню та приєднатися до мене.
Ні, дякую. Я вже працювала офіціанткою в коледжі.
Залишуся зі швейцарцем.
ЗНАЙОМИЙ КАЖЕ, ЩО KINCARE TRUST — ГЛУХИЙ КУТ.
РАХУНОК ЗАКРИВСЯ ЗА НІЧ. ВИБАЧ, К
Гонитва за примарами.
Без образ.
Ходімо.
ПАТРІК НОКС
Сер? Перепрошую?
Ви Айзек Лідс?
Дівчата, ідіть додому. Я зараз.
- Так, я Айзек. - Айзеку, вітаю.
Я Кетрін.
Я працювала з вашою покійною кузиною Еліс і хотіла б висловити свої співчуття,
а також вибачитися.
Вибачитися за що?
Схоже, сталася помилка з доставкою,
але це мало б потрапити до її близьких набагато раніше.
Знаєте, я майже не знав Еліс.
Мій дядько, її батько, він постійно про неї розповідав.
Він дуже пишався.
Особливо коли вона пішла в ФБР.
Але потім її підвищили, певно,
і вона приходила все рідше й рідше,
доки одного дня просто не зникла.
Я не знаю, це було через роботу чи через нас,
але я знаю, що це розбило її батькові серце.
Ви повернули це.
Щось типу того.
Це має бути в когось, хто дійсно її знав.
Дбав про неї.
- Нур. - Заходь.
Пішли. Є робота до приходу гостей.
Я йду.
Гаразд.
- Усе гаразд? - Так.
Це занадто?
Ні, ти чудово виглядаєш.
Допоможеш? Я не змогла застебнути гачки.
Так.
- Готово. - Дякую.
Гаразд, запам'ятай, якщо будуть проблеми абощо...
Вийти за двері, забути, що ти існував. «Який Пітер?» Знаю.
- Роуз, це серйозно. - Розумію.
Побачимося на вечірці.
Гаразд. Обережніше.
- Щасти. - І тобі.
Як вас звати, золотце?
Роуз.
Роуз?
Так.
Для цілей цього вечора я представлю вас
Беттіною.
- Беттіна? - Вас влаштовує?
Як вам завгодно.
Чудово.
Як довго ви працювали з Кетрін?
Не «з», а «на».
Вона більше тюремник, ніж колега.
Тюремник?
Кілька років тому я зробив помилку, про яку хотів би забути.
Вона мене спіймала
на гарячому.
Тож це моє покарання.
Мій спосіб відплатити за її мовчання.
Скільки ще послуг на її перфокартці?
Зосередьмося на вечорі.
Гаразд.
Іран вітає наших друзів зі Швейцарії.
- Гарного вечора. - Дякуємо.
Мем.
- Ваш телефон. - Я не брала.
Дякую, золотце.
Не хвилюйся. Вони не побачать...
Ми на вечірці, золотце. Неввічливо не спілкуватися.
Не хочу його впустити.
Ми знайдемо його, коли настане час. А поки що — терпіння.
- Піду зберу порожні склянки. - Гаразд.
Пане посол, ваш прийом для міністра МЗС — це тріумф.
Емілю!
Не чекав цього вечора візиту наших швейцарських друзів.
І все ж я тут, матеріалізувавшись.
Завжди раді.
Прошу. Дозволь представити мою супутницю.
Її звати Беттіна.
Ласкаво просимо. Радий знайомству.
Що сталося з попередньою?
На жаль, усі вони тимчасові.
Скільки їй років?
Беттіно, скажи, ти американка?
Це ж не проблема?
Ні, не для мене, але для тебе.
Листопад, важливе рішення...
Нокс або Гейґан у президенти. Кого ти обереш?
Здається, це легке рішення.
Емілю, у тебе в руках політик.
Обережно.
Так.
Я точно остерігатимуся багатьох речей із нею.
О, що це?
О, кростіні з гранатом. Смачно.
- Будь ласка, пригощайтеся. - Я візьму два, якщо можна.
Беттіно.
Вона задихається.
- Ти задихаєшся? - Золотце.
- Вона задихається. - Зроби щось.
- Ти задихаєшся? - Зроби щось.
Зробіть щось, пане посол.
Будь ласка.
Усе гаразд.
Я жива.
Ти нас налякала.
Ти. Допоможи мені. Зараз.
Треба взяти води.
- Що сталося? - Джавад його кудись повів.
Кого, Пітера? Куди?
Я не знаю, але в нас мало часу. Що нам робити?
Я...
Вийду подихаю.
Що? Ні, куди ти йдеш?
- У тебе ще є ключ-картка? - Так.
Дай мені. І твій телефон зробити фото.
Швидше, а то передумаю.
Знайди Пітера. Переконайся, що з ним усе гаразд.
Шкода. Не міг просто передарувати це?
Це дорогі подарунки від надійних союзників.
Їх не можна віддавати просто так.
Але для нас алкоголь заборонений.
Навіщо ж дарують вино?
Останній посол був легковажним у правилах.
Але його змусили навчитися.
МЕТ
Мете, скільки ти працюєш у цій кейтеринговій компанії?
Кілька місяців. А що?
Ти ходиш не так, як інші.
Як я ходжу?
Цілеспрямовано.
- Намагаюся добре працювати. - Розумію.
А що ти робив до цього? Яку роботу?
Роздрібна торгівля на півночі штату.
Зараз намагаюся сплатити рахунки, прогодувати собаку.
Він не їсть консерви, лише відбірну варену курку.
Яка порода?
Палевий лабрадор.
- Ти любиш собак? - Ні.
Мені здавалося, що в лабрадорів природна алергія на курятину.
Тільки не в Скаута. Він її обожнює. Не може насититися.
Здається, я закінчив.
Я можу йти працювати далі?
Інакше мене посадять у фургон.
Ні.
Іще ні.
Я мав кар'єру в контррозвідці.
Це було дуже корисно.
Але, як і від більшості робіт, стається профдеформація.
Маленькі звички, які з тобою назавжди.
Наприклад, кожного разу, коли я заходжу в кімнату,
мої очі неминуче шукають виходи.
Кожні двері, кожне вікно.
Не зможу припинити, навіть якщо спробую.
Круто, старий.
І як це стосується мене?
Я подумав про те саме,
коли помітив, що ти робиш те ж саме.
Рахуєш вікна й двері очима.
Дивна звичка для офіціанта, чи не так...
Мете?
Було приємно поговорити, але треба працювати.
Ні, не вірю.
Дідько.
Джавад там?
Аббас його кличе.
Він зайнятий. Іди геть.
Я не знаю, ким ти мене вважаєш. Я...
Хто б це не був, повір мені, я менш цікавий.
Ні. Не знецінюй себе. Ми лише знайомимося.
Це неймовірно.
Боже милостивий!
Це дизайнерський костюм!
Ти все розлила!
Перепрошую.
Перевірте свої журнали. Я отримав дозвіл працювати тут, як і всі.
О, то якщо я спитаю інших офіціантів, вони за тебе поручаться?
- Так, саме це я і кажу. - І яке ім'я я їм скажу?
Мет. Мене звати Мет.
Слухай, це смішно. Я не повинен це терпіти. Гаразд?
Я громадянин Америки. Це клятий Нью-Йорк.
- Я не можу бути заручником. - Хіба?
Це дипломатична резиденція, а це означає, що ця сама кімната —
суверенна територія Ісламської Республіки.
- Чудово. Це робить тебе мером? - Ні.
Богом.
- Що? - Проблема зі співробітницею.
- З ким? - Нур.
В підвал його.
Налякайте його.
Тоді дізнаємося, хто він насправді.
Необережна дурепа!
Як ти думаєш, що я продовжу вечір у залитому...
У чому справа?
- Я весь у цьому завдяки їй! - Сер, тихіше.
Так, ви маєте рацію.
Мабуть, мене занесло.
Перепрошую.
Піду пошукаю трохи содової.
Усе гаразд? З тобою нічого не сталося?
Вибач. Це все моя провина.
Усе гаразд.
Іди, приведи себе до ладу.
Перепрошую?
Що ви тут робите? І як ви це пронесли?
Усі повинні здати телефони на вході.
Черга в туалет була така довга. Я думала, що тут є ще один.
І я знайшла це на поручнях.
Не знаєте, чиє це?
Так. Вона працює зі мною. Я передам їй його.
Тепер, будь ласка.
Біжу до фургона. Закінчуються прибори.
Агов.
Принесеш іще тих хлібців?
Авжеж.
Роуз.
Агов.
Дідько.
Що сталося?
Усе заради команди.
Ходімо?
Я тільки...
Дай мені. Ти зробила достатньо за один вечір.
Замов слівце Кетрін за мене, гаразд?
Гаразд.
Друже мій.
Чудовий вечір. Чудовий.
Це єдина причина, чому він дзвонить.
Я знаю, що він би хотів написати. Було б легше...
Кетрін.
Чотири роки роботи за кордоном,
п'ять років у бюро до цього.
Вона ніколи не брала справу, яку не могла вирішити, а якщо брала,
робила її своїм життям, бо робота цього вимагала.
Гаразд, я не знаю, до чого це все, але зараз не час і не місце для цього.
Так, ти маєш рацію.
Але це стосується жертви, директоре Ґедні.
Це дуже незручно.
Це чийсь прах?
Заради Бога, Кетрін. За вечерею?
Її звали Еліс Лідс.
Була найкращою, знала, чого це вимагало. І все, чого вона чекала натомість, —
це підтримка інституції.
Тож краще звикай до мого вигляду, Байроне,
бо я не піду, доки ти не скажеш мені, за що вона загинула.
Я піду до вбиральні.
Перепрошую.
«Наперстянка».
Що це?
Де ти була?
Вибач, це зайняло більше часу, ніж я думала.
Ти пішла? Коли мене забрали, ти пішла?
Ну, я збиралася, але...
Ми домовлялися, якщо щось станеться...
Знаю. Але, Пітере, я це зробила.
Я взяла ключ, знайшла портфель,
зробила фото та вчасно вислизнула.
Я це зробила.
Тобто? Де вони?
На телефоні Нур. Заберемо завтра.
- Не злися. - Я не...
Я не злюся.
Ти не мала там бути.
Гаразд? Ти мала піти. Ти обіцяла мені.
Роуз, якби з тобою щось сталося, я...
Я в порядку.
Ти в порядку.
Ми це зробили.
Ти зробив це.
Привіт.
- Як вечірка? - Було складно.
- Але Еміль нам дуже допоміг. - Так, чула.
- Хто б знав, що Роуз це вдасться? - Я.
Знайшли ще зв'язки між Веґою та «Наперстянкою»?
Минулого вечора у мене була просвітницька розмова за вечерею,
подробиці якої ще надходять,
але її тон викликав у мене занепокоєння.
Це частина роботи, про яку не пишуть у брошурах.
Так.
Ти раніше втрачала когось так?
Один раз. Давно.
Вибач.
Я зустрічалася з Еліс тут щодва тижні для обговорень.
Вона любила пірс.
Я завжди думала, що вибір був тактичним.
Це публічне місце, рівне, лише один вхід.
Але потім я зрозуміла...
Вона просто любила воду.
У Бангкоку
вона змушувала мене цілодобово спостерігати.
Виявляється, ми стежили за її улюбленим фургоном із їжею.
Секрет у цьому.
Те, що робить хорошого агента крутим.
Цінувати дрібниці?
Так.
Еліс робила це краще за всіх нас.
Ти ж не з тим слимаком зустрічаєшся?
Після минулого разу ти був такий злий.
- Це мій кузен, Слоун. - Ну, це далекі родичі.
Кузенам же можна одружуватися.
І взагалі, він відштовхує.
Він як дворовий пес.
Скоріше тхір.
Щось мутить за моєю спиною.
Пора нагадати, хто тут головний.
Ось.
Одягни це. Це більш поважно.
Не надто кричуще?
Яскраві кольори видають силу.
Ну-бо.
«Саґрадо».
Привезені з Гавани.
- Можна я собі візьму? - Звісно, бери.
Зрештою, це ти вмієш найкраще.
Я не розумію.
Наш план реалізується. Час святкувати.
Наш план?
Ні. Мій план.
Який, якщо ти забув, був простий.
Знайти мобільну лабораторію для шантажу,
а не вкрасти її, залишаючи за собою трупи американців.
- Скільки це коштувало? - Що?
Твої руки. Нігті.
- Це ж манікюр, так? - І що?
Зашкарублі руки роблять брудну роботу.
М'які руки показують, що ти м'якотілий.
Але ти не винний.
Тебе з дитинства на інше виховували.
Ти забув своє місце в цьому.
І ти не на своєму місці, каченятко.
Може, час проявити трохи лояльності?
До кого?
Сам знаєш.
Я б не змушував його чекати.
Твій батько останнім часом нетерплячий.
- Вона вже тут? - Їде.
У неї точно є фото? Ти бачила документи?
Так. Вони французькою, але я зробила фото на телефон Нур.
Французькою?
Гаразд.
Гаразд. Дай їй кілька хвилин.
Що відбувається?
Залишиш нас?
Серйозно?
Гаразд.
Це дані про «Наперстянку»?
Те, що залишилося. Решту, мабуть, спалили.
Я не розумію. Це просто набір імен і хімічних речовин.
Даних мало, але все збігається.
Таємна програма, хіміки-теоретики.
Ідея була в тому, щоб створити нову синтетичну зброю,
якою б США обігнало всіх,
а потім створити антидоти, щоб нейтралізувати її.
Єдина проблема в тому,
що треба було виробляти ці хімікати, щоб знати, як їх зупинити.
ЦРУ разом із військовими США
таємно розробили дев'ять нових хімічних речовин у мобільній лабораторії,
яка в п'ятницю
зникла.
Що значить зникла? Типу її вкрали?
Вони були добре озброєні. Убили двох морпіхів.
Дідько.
Можна спуститися?
Так.
- Привіт. За тобою стежили? - Ні.
Але в Місії всі напоготові після вчорашнього.
Кажуть, що ти охоронцю зламав ключицю.
Хто вона?
Вона з нами.
Наскільки я знаю, ти допомогла здобути потрібні дані.
Вірно?
Так.
Така співпраця цінна для мене.
Фото документів, які зробила Роуз, у тебе?
Усе гаразд. Відай їй фото.
Я їх не взяла.
Але вони в безпеці.
Нур.
Я дала слово, і я його дотримаю,
але я маю знати, що ви дотримаєте свого.
Ми маємо знати, що в документах. Зараз.
Ми вивеземо твою сім'ю, але треба час.
Скільки?
Джавад переглядає кожну секунду записів із камер,
і скоро він почне ставити запитання, допитувати всю Місію.
- Я не можу більше чекати. - Пітере, вона має рацію.
Потрібен час спланувати евакуацію, особливо у ворожій країні.
Міс Тагері, люди, які передали Аббасу ті дані,
вкрали щось дуже небезпечне.
Ці документи можуть сказати, хто вони, що вони плану...
Ні!
Ви вимагаєте все більше,
поки тримаєте мою сім'ю, як наживку.
Я виконала угоду.
Я піддала себе ризику.
Я зрадила свою країну.
Тепер ваша черга зробити щось для мене.
Нур, прошу.
Де твій телефон?
Я ж сказала.
Пітере.
Я перенесла фото на диск.
Де?
Якщо ці документи настільки важливі,
вивезіть мою сім’ю з Ірану. Зараз.
І тоді отримаєте ваші фото, не раніше.
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко