ANTERIORMENT
Li presento l'Alice.
Vigilarà la seva formació durant la missió. Faci-li cas.
Les relacions són perilloses per a un agent nocturn.
Alice!
L'Alice ha mort.
- Què? - És morta.
SECRET MÀXIM
L'arxiu que vaig vendre era de les primeres etapes de Didalera.
Ens ho hem endut tot. És preferible, cosí.
Els iranians han obtingut informació classificada.
La Travers hi vol acció nocturna.
He vist que el Javad es fixava en tu.
- No el conec. - Doncs posa-t'hi.
És la necrològica del soldat de marina Solomon Vega.
Hi posa que la germana es diu Celeste.
L'Abbas Mansuri, l'ambaixador iranià de les Nacions Unides.
- El Vega. Hi ha hagut un intercanvi. - I el fotògraf?
La Noor Taheri. Assumirem el seu cas.
ESFAHAN, IRAN
FA UN ANY
Em sembla molt bo.
- És evocador. - Però...?
Publicar coses així és perillós.
És clar que ho és, com tot el que val la pena.
Shaukat, les acusacions potser són certes,
però t'enfrontes a la Guàrdia de la Revolució.
Per això tenim el butlletí, per punxar l'ull del poder.
Ja ho sé, però els mul·làs s'enfurismaran si ho llegeixen.
Dones per fet que saben llegir. I a tu què t'importa?
Aviat seràs una altra peça a la màquina.
No tothom pot ser periodista clandestí.
Sé que no t'agrada el ministeri d'afers estrangers,
però allà la meva contribució té valor.
Em sembla important.
Com aquest butlletí ho és per tu.
Pensa en ton germà. L'any vinent el criden al servei militar, oi?
Aquests fanàtics li ompliran el pap de propaganda.
I no s'aguanta, és clar, però ensucren les mentides grosses.
Vols que pateixi com ton pare?
Obrin la porta ara mateix!
No hi pots ser, aquí.
- Què passa? - La poli. Vine.
- I tu? - No em passarà res. Corre!
Sabem que és a dins.
Obri la porta o la tirarem.
Li vam advertir que no publiqués mentides de traïdora.
A un costat. Doneu-nos espai!
Què passa? Per què se l'enduen?
Els feia por.
Edward?
Hola?
Ei.
Perdona, sisplau.
Qui sou?
Som el Peter i la Rose.
Diré unes coses.
Si no t'agraden, pots marxar.
No treballo per a la CIA, però m'han passat el teu cas.
Segons entenc, vols treure la família de l'Iran
i portar-los a viure als EUA.
Molt bé. He heretat la feina de l'Edward, m'entens?
És una foto teva de l'home que s'havia citat amb el teu ambaixador?
- Sí. - Què me'n pots dir?
Era una trobada secreta.
La va programar tot sol.
No sé de què van parlar,
però l'ambaixador va rebre una cartera abans de marxar.
- Vaig dir a l'Edward... - Oblida'l. Ara parles amb mi.
- Què hi ha a la cartera? - Ni idea, però encara la té.
Tancada amb clau a l'estudi. Us serveix?
Ens serviria més saber que conté.
- Vols que agafi el contingut? - El temps necessari per fer-ne còpies.
Si ho fas, et traurem la família de l'Iran i podreu viure aquí plegats.
Us protegirem i us donarem suport econòmic.
- És l'oferta. - Ho pot aconseguir.
- I si no ho faig? - No tornaràs a saber de mi.
Pots tornar a la missió e intentar viure amb la teva elecció.
D'aquí a una setmana, mon germà comença el servei militar.
L'enviaran a morir en una guerra fútil, com li va passar al nostre pare.
No vull que li passi.
Però he de preparar l'ONU tota la setmana, demà l'ambaixador fa una festa a casa
i una conferència de tres dies.
No ho puc desatendre sense que sospitin.
Parla'm de la festa.
Espera, no ho entenc. Què m'estàs explicant, exactament?
No en sap res.
¿Un espia americà ven info
sobre una arma experimental de la CIA anomenada Didalera
i dius que el cap del seu cap a la CIA no sap res del tema?
No et sembla estrany?
No, perquè el Gedney és buròcrata i no espia.
Per això és a la poltrona.
No en sap ni un borrall, però pot portar un llapis d'A a B.
T'importa que intenti fer-li alguna pregunta més?
- La meva paraula no basta? - No dubto de la teva.
No tot és una conspiració.
Els candidats poden ser tan tòtils i incompetents com qualsevol altre.
- El director de la CIA és un tòtil? - I incompetent. No et quedis enrere.
- Aiden, el Warren era la millor pista. - En trobaràs més.
Remou cel i terra, que jo faré el mateix. I deixa estar el Gedney.
Senyoreta Vega? Hola?
Celeste?
Perdoni?
Coneix la dona que viu aquí?
- Ha fet alguna cosa? - I ara!
Soc d'una agència de protecció i defensa, que rep fons del govern
i ajuda econòmicament a persones amb discapacitat.
Ostres, el govern. Problema resolt.
Volia parlar amb la Sra. Vega, però la casa sembla buida.
Ha estat la mar d'estrany.
No hem sentit la mudança fins que els camions han marxat al matí.
S'ha canviat de casa en plena nit?
Sí. L'ajudàvem amb la compra de tant en tant perquè, aviam...
La pobra no tenia gaire gent que l'ajudés.
De debò? Em pensava que tenia un germà.
No que jo sàpiga.
- Sí. Em sap greu. - Ja.
Gràcies.
Hi ha guàrdies i càmeres de seguretat.
Només es permet l'entrada de mòbils o aparells electrònics
de treballadors de la missió com jo.
Què hi ha al tercer pis?
L'estudi de l'Abbas, on té la cartera.
- Perdoneu, no dibuixo bé. - Vas bé.
- És l'única escala? - No.
Hi ha l'escala del servei a la recuina.
- L'estudi es tanca amb clau? - Sí.
Només s'hi entra amb la targeta que duu a sobre.
No és l'únic impediment.
El Javad, el cap de seguretat, estava a la Força Quds.
Què és?
Una unitat d'elit de la Guàrdia Revolucionària Islàmica.
Supervisarà cada detall demà.
I les càmeres?
Graven en un servidor a la sala de calderes.
Pel que sé, no les controlen.
Només he d'entrar, robar la targeta, pujar a l'estudi per l'escala de servei,
trobar la cartera, documentar el contingut i sortir sense que em detectin.
Si ho planteges així...
Estic convençuda que puc aconseguir la targeta, però...
Però...?
L'Abbas la té a la butxaca de la jaqueta.
Amb una distracció, alguna cosa per desviar la seva atenció...
O algú?
Podria...
- No. - Era una idea i prou.
- En tindrem més. - Segur? No tenim temps.
Dona'm un segon.
Ho puc fer, Peter, no passa res.
Sí que passa. No t'he deixat quedar per això.
Només és una festa, no? Si m'enxampen, em faran fora.
Si t'enxampen, és un incident internacional.
La Noor ja s'està arriscant.
- No. - Ho pots fer sol?
Si no trobes què hi ha a la cartera passarà una cosa horrible, no?
Ho puc fer.
Surto a trucar.
NOVA YORK
- T'has enutjat. - Collons amb el Sherlock Holmes!
- Per les baixes? - N'hauríem de dir execucions, no trobes?
Però sí, ha estat un pèl preocupant.
No és pel robatori en si. Em semblava un pla clar.
Les situacions i els plans canvien.
A més, ens deixa en una millor posició.
Els obliga a prendre'ns seriosament, que és el que vols.
Markus, el que vull és que entenguis la naturalesa delicada d'aquesta tasca,
la política global involucrada i els mesos de planificació necessaris.
I ton pare? S'apropa la seva sentència.
Hi estic treballant.
De debò.
Està en aquest embolic per deixar-se portar per militants com tu.
Si m'hagués escoltat, no estaria empresonat a la Haia
mentre uns intrusos desfan el nostre llegat familiar.
- Interrompo? - No.
No, endavant.
Interpreto la invitació com un senyal que vol continuar amb el nostre acord.
- Interpreto bé? - Sí.
Sí, però em ronda una pregunta persistent pel cap.
Conec els meus motius per fer tot això.
El país, la família, el patrimoni.
Però no acabo de veure què en treu vostè.
Em permet un consell?
No faci una pregunta sense tenir la resposta.
És admetre ignorància.
- Insinua que soc un ignorant? - No.
Només és que li ha demanat a la persona que no és.
- Bona nit, senyors. - Bona nit.
Encara treballes?
Ja saps com és l'Abbas la setmana abans de l'assemblea general.
"Haleh, això és un tema seriós." "Haleh, aquesta feina és important."
"Haleh, dona'm això i allò. Haleh."
De vegades, es posa exigent.
Tinc ganes de tornar a casa
i que el Bijan i jo tinguem més temps per a nosaltres.
Parlant de romanç...
Ja comença.
Què passa? No em puc involucrar en la vida amorosa d'una amiga?
Noor, mira al teu voltant. No ens sobra l'entreteniment.
Només ha estat un dinar, Haleh. Ni que estiguéssim planejant fugir junts.
Però el Javad t'agrada, oi?
És molt dolç.
Ho sabia! No t'ho havia dit? Tinc un sisè sentit per aquestes coses.
Que sí! He sentit parlar del teu sisè sentit, del setè, del vuitè...
Marxa.
Ja acabo jo.
- De debò? - Sí.
He d'acabar un "assumpte seriós".
LLISTA DE CONVIDATS
EXMINISTRE DEL DEPARTAMENT FEDERAL DE L'INTERIOR A SUÏSSA
Com anem per aquí?
De primera, eh?
No sé què fer amb els angles.
Que la perfecció no obstaculitzi el progrés.
Ha d'anar perfecte, Rose.
La part que m'encanta de la meva feina
és que una cosa codificable és construïble.
Naturalment, les meves capacitats no sempre encaixen amb les meves idees.
Saps què m'ajuda en moments tan inusuals?
Buscar solucions.
No tinc temps ni energia per a això, però gràcies.
Pensa en la versió més estúpida del pla i comença per allà.
No és la resposta, és arribar-hi d'una forma que tingui sentit.
Prova de començar per la part estúpida. D'això en saps, oi?
Ves a dormir, va.
Escolta...
No sé com anirà tot demà, però necessito que em prometis una cosa.
Que si qualsevol cosa falla a la festa,
giraràs cua i marxaràs.
De seguida, sense arriscar-te.
D'acord? Ni tan sols per mi.
Entesos.
No n'hi ha prou.
M'ho has de prometre o ho cancel·lo tot.
T'ho prometo.
Bona nit.
OBERT
- Perdoni, però tanquem a les nou. - Dos minuts. Entro i surto.
Llegeixi el cartell.
Ei, com ha...?
Al cartell hi posa "obert".
Oi que no li sap greu?
TANCAT
Només vull el correu.
D'acord, com es diu?
Molt bé, un segon.
FEM PATRICK KNOX PRESIDENT
Tingui.
Passa alguna cosa?
Té un ganivet?
Faria bé d'enretirar-se unes passes.
De debò.
Algú s'ha equivocat.
No ho hauria de rebre jo.
Sí...
Doncs està a nom seu.
- Hola. Ja estàs despert. - Hola.
Saps allò de començar per la part estúpida?
Diria que funciona. Fan servir un relé pel servidor de seguretat.
Si el faig saltar, tenim 15 minuts fins que les càmeres es reiniciïn.
Puc entrar i sortir del despatx de l'ambaixador
sense cridar l'atenció quan tingui la clau.
La Noor no fallarà. M'asseguraré que la tingui.
De fet, tindràs ajuda.
Tens una cita.
L'agregat suís t'assegurarà l'entrada i sortida de la festa sense problemes.
Tens amics a Suïssa?
És un contacte de la Catherine. Et cuidarà.
És clar.
Però com entraràs tu a la festa? Sospito que no ets un convidat.
A quina festa no hi ha càtering?
- Què passa? - Res, em sembla un bon estil.
Amb l'armilla horrorosa faràs patxoca.
Pots tornar el teu vestit i venir amb mi.
Gràcies, però vaig fer sovint de cambrera a la universitat. Em quedo amb el suís.
EL MEU CONTACTE DIU QUE NO POT TREURE RES DE KINCARE TRUST.
EL COMPTE ESTÀ BUIT DE COP. EM SAP GREU, C.
Perseguint fantasmes de merda.
No va per tu.
Vine.
Dispensi, senyor.
És l'Isaac Leeds?
Entreu a casa, que ara vinc.
- Sí, soc l'Isaac. - Hola, Isaac. Em dic Catherine.
Treballava amb la seva cosina Alice.
Volia expressar-li el meu condol
i demanar-li disculpes.
Per què?
Sembla que hi ha hagut una confusió amb el correu.
Això hauria d'haver arribat als seus éssers estimats molt abans.
Gairebé no coneixia l'Alice.
El meu oncle, sempre parlava de la seva filla.
N'estava orgullós.
Sobretot quan va entrar a l'FBI.
Però suposo que la van ascendir perquè cada cop venia menys.
Un dia, no en vam saber més.
No sabem si va ser per la feina o per nosaltres,
però li va trencar el cor al seu pare.
Va tornar el paquet.
Una cosa així
ha d'estar amb algú que l'hagi coneguda de debò.
Que l'estimés.
- Noor. - Passa.
Som-hi. Tenim feina abans que arribi la gent.
Ja vinc.
Molt bé.
- Vas bé? - Sí.
És passar-se?
No, se't veu estupenda.
M'ajudes? No he aconseguit cordar-me els gafets.
És clar.
- Ja està. - Gràcies.
Recorda, si hi ha problemes o es complica la cosa, has de...
Sortir i oblidar que existies. "Qui era el Peter?" Entesos.
- Rose, és un tema seriós. - Ho entenc.
Ens veiem a la festa.
D'acord. Ves amb compte.
- Bona sort. - Igualment.
Com et dius, estimada?
Rose.
Rose?
Sí.
Pel que fa a aquest vespre, et presentaré
amb el nom de Bettina.
- Bettina? - Et sembla convenient?
Si troba que funciona...
Meravellós.
Quant fa que treballa amb la Catherine?
No "amb ella", sinó "per a ella".
És més carcellera que companya.
Carcellera?
Fa anys, vaig cometre un error, els detalls del qual preferiria oblidar.
Em va enxampar
in fraganti.
Aquesta és la meva penitència.
La meva forma de compensar el seu silenci.
Quants favors més té a la targeta de fidelitat?
Centrem-nos en aquest vespre.
Molt bé.
L'Iran dona la benvinguda als amics suïssos.
- Gaudeixin del vespre. - Gràcies.
Senyora.
- El mòbil. - No en porto.
Gràcies, estimada.
No pateixis, no veuran...
Som en una festa. És maleducat no parlar amb la gent.
És que no vull perdre-li la pista.
El trobarem en el moment adequat. Fins llavors, paciència.
- Recolliré gots buits, d'acord? - Sí.
Ambaixador, la seva recepció del ministre d'exteriors és un èxit.
Emil! No esperava que aquest vespre ens visitessin els nostres amics suïssos.
Tanmateix, aquí em té, en carn i ossos.
Sempre és benvingut.
Permeti'm que li presenti la meva acompanyant. Es diu Bettina.
Encantat, un plaer conèixer-la.
Què va passar amb l'anterior?
Ai las! Van i venen, oi?
Quants anys té?
Bettina, és estatunidenca?
- Espero que no sigui un problema. - Per a vostè, no per a mi.
Al novembre té una gran decisió...
Escollirà el Knox o el Hagan com a president?
Em sembla una decisió fàcil.
Emil, té una política entre mans.
Vagi amb compte.
Sí.
Amb ella, hauré de vigilar tot de coses.
Ui, això què és?
Torradetes de magrana. Són delicioses.
- Sisplau, agafi'n. - Si li sembla bé, n'agafo dues.
- Bettina. - Em sembla que s'ofega.
- S'ofega? - Estimada.
- S'ofega. - Faci alguna cosa.
- S'ofega? - Faci alguna cosa.
Faci alguna cosa, ambaixador.
Sisplau.
Estic bé.
Tot bé.
Ens has espantat de valent.
Tu. Vine a ajudar-me. Ara.
He d'anar a buscar aigua.
- Què passa? - El Javad se l'ha endut.
Al Peter? On?
No ho sé, però no ens queda temps. Què fem?
He...
Necessito prendre l'aire.
Com? No, on vas?
- Encara tens la clau? - Sí.
Dona-me-la. I el mòbil, que he de fer fotos.
Abans que canviï d'opinió.
Troba el Peter i comprova que està bé.
Quina llàstima. No les podeu regalar?
Són regals apreciats d'aliats lleials, no les podríem regalar tan fàcilment.
Però, és clar, tenim prohibit l'alcohol.
Per què us regalen vi?
El darrer ambaixador era bastant permissiu amb les normes.
Però el van fer rectificar.
Matt, quant fa que treballes amb l'empresa de càtering?
Uns mesos. Per què?
No camines com la resta.
Com camino?
Amb empenta.
- Miro de fer bona feina. - Ja.
De què treballaves abans?
Feia de venedor quan vivia als afores.
Ara només miro de pagar factures i alimentar el gos.
No li agrada el menjar en llauna, només menja bon pollastre bullit.
De quina raça és?
Un labrador de color crema. T'agraden els gossos?
No.
Tenia entès que els labradors són al·lèrgics al pollastre.
L'Scout no. Li encanta i no en té mai prou.
Em sembla que he acabat.
Puc tornar a la feina?
Si no, em posaran a la furgo.
No.
Encara no.
Sempre he treballat en contraespionatge.
Trobo que m'omple moltíssim.
Però, com amb tantes feines, al final la reprodueixes a casa.
Se't van enganxant costums.
Per exemple, cada cop que entro en una cambra,
busco amb la vista formes de fugir.
Miro cada porta i finestra.
No ho podria evitar ni que volgués.
Me n'alegro, home.
No sé què té a veure amb mi.
Em preguntava el mateix quan m'he fixat que compartim obsessió.
Comptes portes i finestres amb els ulls.
¿No trobes que és un costum curiós en un cambrer,
Matt?
Ha estat un plaer, però he de tornar a la feina.
Em sembla que no.
Merda.
Hi és el Javad? L'Abbas necessita parlar amb ell.
Està enfeinat. Marxa.
No sé qui creus que soc. Sigui qui sigui, t'asseguro que soc menys interessant.
No t'infravaloris. Tot just ens estem coneixent.
Només una mica.
Mare meva!
És un vestit de disseny fet a mida! M'ho has tirat tot a sobre!
Em sap greu.
Comprova-ho. Tinc l'aprovació per treballar aquí com la resta.
Segons tu, la resta de cambrers poden respondre de tu?
- Sí. - I quin nom hauria de dir que tens?
Em dic Matt.
Això és ridícul i no ho he d'aguantar.
Soc un estatunidenc a Nova York, collons.
- No em pots fer presoner. - No?
Som en una residència diplomàtica, així que aquesta habitació
és sobirania de la República Islàmica.
- Genial. N'ets l'alcalde? - No.
En soc el Déu.
- Què? - Algú de l'equip té un problema.
- Qui? - La Noor.
Porteu-lo al soterrani.
Doneu-li un bon ensurt.
Així descobrirem qui és de debò.
Tros de badoca! Com esperes que estigui tot el vespre calat de...?
Quin problema tenim?
- Estic xop per culpa seva! - Senyor, no cridi.
És clar, té raó.
Potser m'he deixat emportar.
Em disculpo.
Aniré a buscar bicarbonat.
Estàs bé? No t'ha passat res, no?
Em sap greu. Ha estat culpa meva.
No passa res.
Ves a treure't la taca.
Perdoni.
Què hi fa, aquí? Com ha passat amb allò? Tothom ha de deixar el mòbil a l'entrada.
Hi havia cua al lavabo i he pensat que n'hi hauria un altre.
L'he trobat a la barana.
Sap de qui pot ser?
Sí, treballem juntes. M'asseguraré de tornar-li.
Endavant, sisplau.
Vaig a la furgo. No em queden coberts.
Ei!
Em portes més panets d'aquells?
I tant.
Rose.
Ei.
Merda.
Què t'ha passat?
M'he sacrificat.
Sortim?
He de...
Me n'encarrego. Ja has fet prou aquest vespre.
Romp una llança a favor meu amb la Catherine.
Molt bé.
Amic meu.
Ha estat un vespre fantàstic.
És clar, només em truca per això.
Sé que et vol escriure i és més senzill...
Catherine.
Quatre anys en operacions a l'estranger
i cinc més abans a l'FBI.
Cap feina no li quedava gran.
Si passava, ella s'hi deixava la pell i trobava solucions, com la feina exigeix.
Miri, no sé de què va, tot això, però no és el lloc ni el moment.
Té raó, però en això es basa el sacrifici, director Gedney.
En ser inconvenient de collons.
Són les cendres d'algú?
Mare de Déu, Catherine. En ple sopar?
Es deia Alice Leeds. Era la millor, entenia el que implica.
Només esperava que la institució li donés suport.
Més val que s'acostumi a veure'm, Byron.
No marxaré fins que m'expliqui el propòsit de la seva mort.
Vaig als serveis.
Si em permeten...
Didalera.
Què és?
On eres?
Perdó, he trigat més del que pensava a tornar.
Quan se m'han emportat, has marxat, oi?
- Ho volia fer, però... - Rose, vam acordar que si em passava...
Ja ho sé, però ho he aconseguit.
He obert el maletí amb la clau furtada i he sortit a temps amb les fotos.
Ho he aconseguit.
- Què vols dir? On són? - Al mòbil de la Noor. Les tindrem demà.
- No t'enfadis, va. - No...
No estic enfadat.
No hi havies de ser.
Hauries d'haver marxat. M'ho vas prometre.
Rose, si et passés alguna cosa, em...
Estic bé.
Tu estàs bé.
Hem triomfat.
Has triomfat.
Ei.
- Com va ser la festa? - Un cacau. L'Emil ens va ajudar molt.
Això he sentit. M'ha sorprès el valor de la Rose.
A mi, no.
Ha trobat la relació entre el Solomon Vega i Didalera?
Durant el sopar d'ahir, vaig tenir una conversa reveladora.
Encara m'han d'arribar detalls, però l'essència m'ha trasbalsat.
No posen aquesta part de l'ofici al prospecte.
Sí.
Havies perdut algú així abans?
Un cop, fa molt de temps.
Em sap greu.
Cada dues setmanes, veníem a fer repàs de la feina.
L'Alice és qui preferia quedar al moll. Pensava que era una elecció tàctica.
És un lloc públic, pla, amb una sola entrada, però em vaig adonar...
que li agradava l'aigua.
A Bangkok,
em va fer un exercici de vigilància durant tota una nit.
Va resultar que seguíem la seva furgoteca preferida.
Aquí està el secret.
Allò que fa excel·lir un bon agent.
Valorar les petiteses?
Sí.
Ella ho feia millor que cap de nosaltres.
Tornes a quedar amb aquella serp?
L'últim cop, vas tornar de mala lluna.
- És cosí meu, Sloane. - Això no és ser parent ni res.
Els cosins es poden casar.
Per acabar-ho d'adobar, fa feredat.
Sembla un gos del carrer.
Més aviat, una mostela.
Està actuant d'amagat.
Li recordaré qui remena les cireres.
Té.
Posa't aquest, que fa més regi.
No queda un pèl cridaner?
Els colors vius mostren força.
Vinga.
Sagrados.
Importats de l'Havana.
- Et sembla bé que n'agafi? - I tant.
En saps molt, d'això.
No t'entenc.
El nostre pla avança. No ho podem celebrar?
El nostre pla?
No, és el meu pla. Un de bastant simple, no sé si te'n recordes.
Documentar el laboratori mòbil per fer xantatge,
no robar-lo sencer i deixar enrere cadàvers estatunidencs.
- Quant t'ha costat? - El què?
Les mans. Les ungles.
- Duus manicura, oi? - I què?
Les mans dures mostren que treballes molt.
Les mans suaus, que ets suau.
No és culpa teva.
- S'esperaven coses més distingides de tu. - T'oblides del teu lloc en tot això.
Diria que estàs sobrepassat, aneguet.
Hauries de mostrar més lleialtat.
A qui?
Ja ho saps.
Jo no el faria esperar.
Últimament, el teu pare s'impacienta.
- Ha arribat? - Ve de camí.
Segur que té les fotos? Has vist els documents?
Sí, eren en francès, però són al mòbil de la Noor.
En francès?
Molt bé.
Donem-li uns minuts.
Què passa?
- Ens dones un segon? - De debò?
D'acord.
És sobre Didalera?
El que en queda. Segurament, van cremar la resta.
No ho entenc. És una llista de noms i agents químics.
Hi ha poca teca, però les peces encaixen.
Un programa clandestí de recerca amb teòrics.
La idea era inventar noves armes sintètiques
amb els EUA com a pionera
i fer antídots i dissolvents per contrarestar-ne l'efecte.
L'únic problema era
que havien de fabricar els agents químics per saber aturar-los.
La CIA i l'exèrcit dels EUA
van desenvolupar nou agents químics nous en un laboratori mòbil.
Aquest divendres, el laboratori ha desaparegut.
Desaparegut? L'han robat?
Venien armats fins a les dents i van matar dos soldats.
Collons.
Podem baixar?
Sí.
- Hola. T'han seguit? - No.
Però la missió està en alerta per allò d'ahir.
Diuen que li vas trencar la clavícula a un guàrdia.
- Qui és? - És dels nostres.
Sé que vas ser decisiva en aconseguir informació anhelada.
És cert?
- Sí. - Valoro molt una cooperació com aquesta.
Tens les fotos que va fer la Rose?
No passa res. Dona-les-hi.
No les he dut.
Són en lloc segur.
Noor.
Compliré la meva paraula, però primer he de saber que vosaltres també.
Necessitem saber què diuen els documents. Ara.
Treure la teva família s'allargarà.
Quant?
El Javad analitza cada segon de la videovigilància.
Aviat farà preguntes i interrogarà la missió sencera.
- No puc esperar més. - Té raó, Peter.
Les extraccions en països hostils s'han de planejar.
Srta. Taheri, la gent que va donar la informació a l'Abbas
ha robat quelcom de perillosíssim.
Aquests documents ens podrien dir qui són, què tramen...
No!
No feu més que demanar
i feu servir la família de pastanaga per fer-me moure.
Ja he complit.
M'he arriscat.
He traït el meu país.
Us toca a vosaltres fer una cosa per mi.
Sisplau, Noor.
On tens el mòbil?
Ja t'ho he dit.
Peter.
He passat les fotos a una memòria.
On és?
Si els documents són tan importants com dieu,
traieu la meva família de l'Iran ara mateix.
Només llavors tindreu les fotos.
Subtítols: Rocío Rincón Fernández