Downloaded from MoviesMod.org | Visit & Support
‎19 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎Încercarea moarte n-are.
‎- Bună! ‎- Bună, tată!
‎Ce mai faci, Chelsea?
‎Bine. Mersi că ai venit!
‎Doamne!
‎- Salut! ‎- Tată, el e Kwame.
‎- Bună! ‎- El e tata. Charlie.
‎- Salut! ‎- Încântat!
‎Asemenea.
‎- Bine. ‎- Intră!
‎Tată, ia loc!
‎Am avut amândoi ocazia
‎să ne implicăm ‎într-un experiment social matrimonial.
‎Am vorbit cu mulți oameni. ‎Fără să ne vedem la față.
‎Ideea e că ajungi să vorbești ‎despre principiile tale.
‎Ești vulnerabil. Vorbești despre viața ta. ‎Despre ce te-a format.
‎Ne putem conecta ‎dincolo de aspectul fizic?
‎- Noi am făcut-o. ‎- A părut firesc.
‎Ideea e: există dragoste pe nevăzute?
‎Te poți îndrăgosti fără să vezi persoana?
‎Noi ne-am îndrăgostit pe nevăzute.
‎Și, la final,
‎el m-a cerut de soție.
‎Bine.
‎Iar eu am spus „da”.
‎Serios?
‎Ca să vezi!
‎- Mă bucur mult pentru tine. ‎- Da. Mulțumesc, tată.
‎Vai de mine! E extraordinar!
‎- Da. ‎- Da.
‎Măi să fie!
‎Sunt șocată.
‎Bine! Haideți la masă! Veniți!
‎Dar am mari speranțe ‎că restul familiei îl va accepta pe Kwame
‎și va înțelege ‎conexiunea și relația noastră.
‎Cum a făcut-o tata.
‎Portland și Seattle. Cum o să faceți?
‎Planul e să ne stabilim aici vreo doi ani
‎și apoi… cine știe?
‎- Multe variabile, mult efort. ‎- Da, așa e.
‎Dar…
‎viața e prea scurtă ‎și e bine s-o împarți cu cineva.
‎- Da. ‎- Să faci echipă.
‎- Da. Să faci echipă. ‎- Da.
‎Se pare că aprobi ce e între noi,
‎dar voiam să știu ‎dacă îmi dai binecuvântarea.
‎Categoric.
‎Mă bucur mult pentru voi.
‎- Mulțumim. ‎- Da.
‎- Te iubim. Mulțumim mult. ‎- Noroc, Charlie!
‎- Mă bucur enorm pentru voi. ‎- Mulțumim, tată.
‎Ai făcut o afacere bună cu Chelsea. ‎Îți povestesc ceva…
‎- Ai făcut… ‎- „O afacere bună.”
‎- Primesc reducere. ‎- Ai făcut…
‎„Ai făcut o afacere bună cu fiica mea.”
‎La reducere!
‎Te iubesc, Kwame! ‎Ți-o dau cu 75% reducere.
‎DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
‎17 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎- Ai ajuns bine cu avionul? ‎- Grozav.
‎N-a fost lung drumul?
‎Nu. Ori de la adrenalină, ori…
‎N-am fost deloc neliniștită. ‎A fost distractiv.
‎N-au fost nici turbulențe, nimic.
‎Abia aștept s-o cunoască Micah pe mama.
‎A venit azi tocmai din New Orleans.
‎- Abia aștept s-o cunoști. ‎- Și eu abia aștept.
‎N-am vorbit prea mult cu mama ‎despre Micah.
‎Am vrut s-o vadă așa cum e ‎și sper s-o placă.
‎Ce te-a atras cel mai mult la ea?
‎Inițial m-a atras un sentiment intuitiv.
‎Eu nu sunt așa de sociabil ca tine.
‎Dacă pot să vorbesc cu ea așa, ‎înseamnă că e ceva special.
‎Da.
‎Bună!
‎Îmi pare bine să te cunosc.
‎- Ești superbă! ‎- Ce drăguță sunteți!
‎- Îmi dau lacrimile și nu-s plângăcioasă. ‎- Ce încântată sunt!
‎- Ia loc! ‎- Ce intens!
‎Avem părul la fel.
‎Da.
‎Doamne!
‎Fac puțin loc.
‎Ce drăguț!
‎Nu-mi vine să cred că te-ai logodit.
‎Da.
‎De mult îmi doream să-l văd așa.
‎Adică, e așa de… E un scump.
‎- Greu de imaginat, nu? ‎- Da.
‎Da.
‎Fiindcă sunt mama lui. Ca o cloșcă.
‎Nu știu cum să încep. ‎Sunt asistent juridic.
‎Și am ditamai tribul acasă.
‎El e un fel de prunc Isus al familiei. ‎E primul născut.
‎De îndată ce mi-a spus că a cunoscut ‎o fată pe nume Micah, ne-am pus pe treabă.
‎Spuneam: „Cred că am găsit o Micah ‎pe internet, dar nu suntem siguri.”
‎El: „Zău? Ce părere ai?”
‎Eu: „Pe tatăl ei îl cheamă Paul.
‎Locuiește în Mobile.
‎Mama lui e creștină devotată ‎și are o grădiniță. Mai vei să afli ceva?”
‎Aoleu!
‎Da.
‎- Doar după prenume ai aflat toate astea? ‎- Da.
‎Doamne, ce chestie!
‎Care a fost unul dintre primele lucruri ‎care te-au atras la Paul?
‎Da.
‎Am început imediat să vorbim de călătorii ‎și de perspectiva asupra vieții.
‎Probabil că a fost ‎primul lucru la care am zis:
‎„Paul e incitant.”
‎Asta mi-a arătat ce își dorește în viață ‎și cum vede viitorul.
‎Și exact asta e și mentalitatea mea.
‎Suntem foarte diferiți.
‎- Eu sunt cu coafura, cu machiajul. ‎- Cam ca mine.
‎Da, așa. Dar el are talentul ‎de a mă aduce cu picioarele pe pământ.
‎Simt că mă echilibrează foarte bine.
‎Îmi place cum mă face să mă port ‎și să simt, siguranța pe care mi-o dă.
‎Cred că ne simțim bine unul cu altul.
‎Chiar și când nu vorbim…
‎Dimineață, ai întrebat: „Unde ești?” ‎Eu: „La parter.” Tu: „Mi-e dor de tine.”
‎Ce frumos!
‎Sunteți perfecți pentru asta. ‎Vă potriviți perfect.
‎La muncă îmi merge foarte bine,
‎avem vârsta potrivită ‎și nu eram cu nimeni.
‎Suntem pregătiți.
‎Paul, nu te-am mai văzut așa. Deci…
‎Cum „așa”?
‎Fericit, îndrăgostit și…
‎N-a avut nici măcar ‎o potențială logodnică.
‎Da, nu prea.
‎Așa că e ceva colosal.
‎Știu. Sunt încântată.
‎Simt că, văzându-vă, ‎parcă îl iubesc și mai mult pe Paul.
‎Nu știu de ce. ‎Dar întrevăd o viață foarte distractivă.
‎O plac enorm. Înțeleg de ce o iubești.
‎- Știam eu. ‎- Doamne, sunteți o scumpă!
‎Zău! Vorbesc serios.
‎Îmi place mult că Paul… ‎Semăn mult cu mama lui.
‎E nemaipomenit de dulce.
‎A fost foarte ușor să mă apropii de ea.
‎Mere mi-am dorit ‎o familie numeroasă, unită.
‎Simt că e foarte posibil ‎să fiu bună prietenă cu ea.
‎Nu doar ca soacră și noră.
‎Mă bucur mult că ați venit să ne vedeți.
‎E interesant, ‎fiindcă de multe ori eu și Paul am fost…
‎Suntem foarte diferiți, ‎mă mir că ne atragem atât.
‎Și… Poftim!
‎Te însori cu mama ta.
‎Semănați enorm.
‎Îmi place că spune asta. Doamne!
‎Dacă ne susții, sunt fericit.
‎Absolut. Doamne! Abia așteptam ziua asta.
‎Doamne!
‎- Ești și mai adorabilă pe viu. ‎- Ce mult mă bucur!
‎Mă bucur că am trecut de verificări. ‎Altfel aș fi demoralizată.
‎APARTAMENTUL LUI BRETT
‎Bine ai venit!
‎Bine.
‎Arată bine.
‎Așadar…
‎Ăsta e viitorul meu cămin? M-aș muta aici?
‎- Da. ‎- Ce de încălțări!
‎Tiffany locuia cu o colegă, ‎așa că azi vizităm apartamentul meu,
‎ca să vadă ‎dacă i-ar plăcea să locuiască aici.
‎Eu unde-mi pun pantofii?
‎Mai cumpărăm cutii.
‎Aș spune că sunt foarte emoționat, ‎neliniștit, cum vreți să-i spuneți,
‎legat de momentul în care o să-și aducă ‎lucrurile lângă ale mele…
‎Cum o să le îmbinăm?
‎Ăla e aspiratorul tău?
‎Da.
‎- Ce-i asta? ‎- E un set VR.
‎- Stai să-ți mai arăt ceva mișto! ‎- Ce?
‎Totul e controlat printr-o aplicație.
‎Brett!
‎Nici nu trebuie s-o ții. ‎Are o pârghie în spate. Așa că doar…
‎- Unde e coșul de gunoi? ‎- Aici.
‎Totul e așa de elitist la tine acasă! ‎Brett cel fițos.
‎- E vorba de eficiență. ‎- Bine.
‎Dormitorul. Nicio…
‎- Frumos! ‎- Nicio nebunie aici.
‎Ești al naibii de ordonat!
‎- Nici chiar așa. ‎- Ba da!
‎- Uite! ‎- Nu e chiar așa.
‎Alți pantofi, da.
‎Deci ai doar două dulapuri?
‎- Da. ‎- Cel cu…
‎- Echipamentele foto. ‎- Și ăsta.
‎Spațiul de depozitare ‎va fi cu siguranță pentru noi…
‎o problemă.
‎Până și locul pentru computer.
‎Unde aș lucra? Îmi instalez un birou aici?
‎Dacă îți place blocul,
‎cum spuneam, mă pot muta ‎într-un apartament mai mare din bloc.
‎- Bine. ‎- Cu trei sau patru camere.
‎Oricum, am terminat turul.
‎- Îmi place. ‎- Ăsta e spațiul.
‎M-aș putea organiza cumva.
‎Da.
‎Abia aștept să mă mut aici.
‎- Ai emoții? ‎- Nu.
‎Nu te sperii când spun asta?
‎Nu. Dimpotrivă, ‎sunt singur de multă vreme.
‎- Da. ‎- Sincer, abia aștept.
‎Mă văd locuind aici.
‎Asta voiam să aud.
‎APARTAMENTUL LUI ZACK
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎- Mă bucur să te văd. ‎- Și eu.
‎M-am înțeles extraordinar cu Bliss ‎la prima întâlnire în afara capsulelor.
‎Nu mă așteptam ‎la o conexiune așa de puternică.
‎Știu că afinitățile există deja,
‎la fel și sentimentele.
‎Tabloul tău cu bufnițe. Cine l-a pictat?
‎- E pictură? Sau grafică? ‎- Un artist din Seattle.
‎E mișto.
‎Probabil sunt vestit ‎că nu bat fierul cât e cald.
‎Dar, sincer, vreau ‎doar să fiu cu Bliss cât mai mult posibil.
‎Când suntem împreună,
‎pare firesc.
‎Dacă ești îndrăgostit de cineva, ‎trebuie să exprimi asta.
‎Te ajut cu ceva?
‎Ai putea să pui niște unt, ‎sare și piper la ciuperci.
‎E caraghios, fiindcă eu ador să coc.
‎- Dar să gătesc… ‎- Zău?
‎- Îmi trebuie indicații. ‎- Ador să gătesc.
‎Cât unt?
‎Doar puțin.
‎- Vezi diferența? ‎- Cât? Atât?
‎- Mergi pe instinct, Bliss! Eu așa fac. ‎- Bine.
‎Vreau să fac cursuri de gătit, ‎să învăț mai multe.
‎Ar fi mișto să facem împreună.
‎Serios? Mai vedem.
‎- Aoleu! S-a produs o catastrofă. ‎- Ce?
‎O bucată de friptură…
‎S-a deschis punga. Nu mai e bună.
‎E a ta, nu?
‎Vestea bună e că ne-a mai rămas o bucată.
‎Sper că nu s-a desfăcut și cealaltă!
‎O să mâncăm niște fripturi dubioase.
‎Nu, niciuna nu mai e bună.
‎Serios? Nu!
‎Ba da. Frate!
‎Aoleu! E un semn.
‎- Mai bine plec acasă. ‎- Ce catastrofă!
‎Nici nu știi ce decepționat sunt.
‎Nu-i nimic. E-n regulă. ‎Uneori viața vine cu prostii de-astea.
‎- Știu. ‎- Nu-i nimic.
‎Putem să mâncăm doar morcovi și ciuperci.
‎Și creveți. Ce jenant!
‎- Nu-i nimic. ‎- Sunt…
‎- Foarte jenant. ‎- Nu-i nimic.
‎Stai liniștit!
‎Sunt sigură că ai trecut ‎prin situații mult mai jenante.
‎Da. Măcar avem creveții…
‎și ne avem unul pe altul, nu?
‎Nu știu ce să zic.
‎Mai vedem.
‎Mă bucur că am plusat cu creveții.
‎- Da, ești… ‎- A fost un plan de rezervă bun.
‎- Pare un meniu normal, nu? ‎- Da, pare un meniu normal.
‎Zi-mi cum ți se par morcovii!
‎- Bine. ‎- Să fii sinceră!
‎Ce zici?
‎Sincer, chiar îmi plac.
‎- Am pus brânză de capră la creveți. ‎- Merge cu orice.
‎- Poate nu cu înghețata. ‎- Zău?
‎N-ai mâncat înghețată de brânză de capră?
‎- Sună scârbos. ‎- Ce?
‎- N-am mâncat. ‎- E un deliciu!
‎Știu că-s ciudată. Știu bine.
‎- Da? ‎- Da.
‎Cred că eu sunt mai ciudat.
‎Da, probabil.
‎Mi-ai văzut dormitorul?
‎- Nu. ‎- Ți-l arăt mai târziu.
‎- E chiar după colț. ‎- Bine. Alături.
‎Da. Și când… Am niște senzori de mișcare.
‎- De ce? ‎- Se activează la sunet.
‎- Când deschizi ușa camerei. ‎- Dar de ce? Ce sunet?
‎- Fiindcă e mișto. ‎- Mișto? Ești mai ciudat ca mine.
‎Da, știu.
‎Am pus piesa din Harry Potter ‎când deschizi ușa.
‎Bine. Se aprobă.
‎- Mi s-a părut mișto. ‎- Da, e mișto.
‎- În fine… ‎- Frumoasă rochie.
‎Mulțumesc.
‎- Ce e? ‎- Nu știu.
‎Îmi place să te privesc.
‎Cred că a ieșit binișor, ‎la câte greșeli s-au făcut.
‎Cu noi sau cu mâncarea?
‎Ambele, probabil. ‎E ca o metaforă a relației noastre.
‎- O descrie bine, nu? ‎- Da.
‎Da. Dar, dacă iese ceva între noi, ‎să nu ne facem un obicei din asta!
‎Ai bifat o greșeală ‎cerând-o pe alta de soție.
‎Pe urmă mai vedem.
‎Îmi pare rău.
‎Nu știu. E în regulă, să zicem.
‎Dar trebuie să te mai chinui.
‎Nu e normal să petreci timp ‎cu cineva care tocmai te-a părăsit
‎și s-a logodit cu alta, deci…
‎O să te mai chinui uneori.
‎E de înțeles. O merit.
‎- Ești gata de desert? ‎- Da.
‎Ezit deocamdată, ‎fiindcă de curând mi-a frânt efectiv inima
‎și sunt cu garda sus, fără doar și poate.
‎Dar e o energie între noi, o alchimie. ‎Și mi se trezesc din nou sentimentele.
‎- Vino puțin! ‎- De ce?
‎Ca să dansăm.
‎- Serios? ‎- Exersăm. Da.
‎Bine.
‎Unu.
‎- Relaxează brațele! Ești stresată. ‎- Nu-s relaxată?
‎Ești cam încordată.
‎În mare parte, vreau să continui relația, ‎fiindcă îl iubesc din suflet.
‎Aspectul fizic contează, fără îndoială.
‎Dar la întrebarea
‎dacă te poți îndrăgosti pe nevăzute ‎de cineva, răspunsul meu e „categoric da”.
‎Schimbă mâna!
‎Uite! Deja ești ‎ca o dansatoare profesionistă.
‎- Știi să te lași pe spate? ‎- Nu cu rochia asta.
‎15 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎PORTLAND, OREGON
‎APARTAMENTUL LUI KWAME
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎Doamne! Glumeam.
‎Ce drăguț e aici!
‎Bun-venit în fortăreața solitudinii mele!
‎Locuiesc în Portland.
‎E un drum de aproape trei ore.
‎Mergem să îmi iau câte ceva.
‎Importante sunt chestiile pentru muncă, ‎dar îmi iau și niște haine și Xbox-ul.
‎Înțelegeți? Încep să adun niște lucruri
‎în ideea că de acum locuiesc ‎împreună cu logodnica mea.
‎Uite frigiderul!
‎- Super. ‎- Plin de…
‎Aoleu!
‎Ești indecent!
‎- Nu e prea rău. ‎- Mă descurc binișor.
‎Ai niște rufe pe jos.
‎Îmi făceam bagajele.
‎- Eram grăbit. Nu mă judeca! ‎- Da.
‎- Patul… ‎- Da.
‎Dorm în el cam 12% din timp…
‎- Nu te cred! Dormi aici? ‎- Pe canapea.
‎Deci, când te trezești, ‎faci opt pași până la birou
‎și treci la lucru.
‎Mai puțini.
‎Da, aici nu se petrece toată magia.
‎Ăla este…
‎Îl putem deschide, ‎dar rămâne la latitudinea ta.
‎- Hai! ‎- Am niște chestii acolo.
‎- Să arunc o privire! ‎- Da.
‎Am același lubrifiant.
‎Uneori mi se pare ‎că suntem unul și același.
‎Credeam că lipsa curățeniei ‎o să mă deranjeze mai mult.
‎În mare, știe unde sunt toate cele.
‎Și…
‎Păi, omul mi-a pus chiloții, ‎sutienele și șosetele…
‎Le-a organizat când mi-a împăturit rufele.
‎Mi-a organizat sertarul cu lenjerie.
‎Cel mai drăguț gest!
‎Are stofă.
‎Ai niște loțiune aici.
‎Aoleu!
‎Cuibușor de burlac. Loțiune, prosop.
‎Asta…
‎La un metru una de alta.
‎Serios, acum, aș… Zău așa!
‎Știi ce? Bravo ție!
‎E comodă, să știi.
‎- Crezi că poate fi folosită? ‎- Da.
‎- Super! O păstrăm. ‎- Bine.
‎- E foarte frumos aici. ‎- Așa e.
‎E foarte mișto.
‎Îmi place mult Portland.
‎Serios. Nu exclud mutarea.
‎Dar aici mă simt acasă.
‎- E un loc mișto, iubitule. ‎- Da.
‎Îmi place mult.
‎Te gândești să te muți în Portland?
‎Nu.
‎Da.
‎Înțelegi?
‎Cred că o să ne stabilim în Seattle, ‎indiferent de situație.
‎Familia mea e acolo. ‎Pentru mine, familia contează.
‎Și nu lucrez de la distanță.
‎Kwame lucrează de la distanță, ‎deci e logic așa.
‎Să știi că aici îmi găsesc liniștea.
‎- Înțelegi? ‎- Da.
‎E bine.
‎- Așa trebuie să fie acasă. ‎- Da.
‎Asta vreau. Așa e și la mine acasă.
‎Așa vreau să fie la noi acasă.
‎Da.
‎Nu am prieteni în Seattle.
‎Eu joc fotbal de patru ori pe săptămână ‎în Portland. Chiar cinci.
‎Am un traseu de alergare ‎pe care alerg zilnic.
‎Uneori fac prea multe compromisuri ‎încercând să mă integrez în lumea ei.
‎Durează până când…
‎se lămuresc toate.
‎SEATTLE, WASHINGTON
‎Guacamole și sos queso.
‎Vrei sos?
‎- Nu-mi place. ‎- Sora mea e vegetariană.
‎Să văd cum e pizza!
‎Sunt foarte stresată. Nu știu…
‎Nu știu.
‎Nu cred că fac față. ‎Sincer, sunt foarte stresată.
‎- De ce? ‎- Pur și simplu.
‎E copleșitor.
‎Legat de întâlnirea cu ei?
‎Nu de întâlnire. În fine…
‎Sunt stresată de toate.
‎E copleșitor.
‎- Lasă-mă puțin! ‎- Bine.
‎Te las să te liniștești. ‎Mă plimb puțin cu ei prin cartier.
‎Nu, e-n regulă. O facem și gata.
‎Aș prefera să te simți în largul tău, ‎nu să te pun într-o postură în care…
‎Mă simt în largul meu acum.
‎Bine.
‎Cred că atitudinea ta ‎mă stresează și mai tare.
‎Bine, o să…
‎Mă duc să zâmbesc cu o cola.
‎- Să zâmbești cu o cola? ‎- Da.
‎- Du-te! ‎- Bine.
‎O să aprind lumânarea asta.
‎Jackie tinde să despice firul în patru ‎și să rămână în aceeași stare multă vreme.
‎Mai mult decât mi-ar plăcea.
‎Dar nu depinde de mine, ‎așa că aștept liniștit.
‎Aștept să-și lămurească sentimentele. ‎Nu pot s-o fac eu în locul ei.
‎Trebuie să mă gândesc la multe.
‎La multe.
‎Din moment ce familia mea…
‎știi, nu e tocmai…
‎alături de mine.
‎Vreau să fiu sigură că ei sunt de acord.
‎- Da. ‎- Și decizia mea are un impact aici.
‎Când o să dau răspunsul, ‎vreau să fiu sigură că accept
‎toate repercusiunile care vor decurge.
‎Categoric.
‎Vreau să fiu sigură că nu… ‎Că nu-i rănesc pe cei dragi.
‎Se spune că familia e pe viață, iar ei…
‎Și că acasă nu suferi niciodată. ‎Dar pur și simplu…
‎Ei mă fac să sufăr acum.
‎Însă e timpul să iau atitudine ‎și să mă comport ca un adult.
‎Nu mai pot să trăiesc doar pentru ei, ‎să nu-mi trăiesc viața.
‎Sunt stresată. ‎O să mă năpădească toate deodată.
‎Acum trec prin asta. Fac ce e de făcut.
‎Mama e nemulțumită ‎că am participat la experiment.
‎E nemulțumită că ne căsătorim în grabă, ‎iar asta mă afectează.
‎Colac peste pupăză, azi mă văd cu ai lui
‎și nu mă simt deloc în formă maximă.
‎Bună, Zoe! Ce faci, puiuț?
‎Toată ziua te-am așteptat. Ce faci, puiuț?
‎Salută-l pe unchiul!
‎Bună, Morg!
‎Salut!
‎Arăți bine.
‎Trebuie să bravez, fiindcă sunt fericită.
‎Doar că în momentul ăsta ‎se dărâmă toate peste mine
‎și simt că am nevoie de o pauză.
‎Bine. Ia uite cine e! Salut-o pe Jackie!
‎- Bună, Jackie! ‎- Bună!
‎- Doamne, ce dulce ești! ‎- Îmi pare bine să te cunosc.
‎Și mie!
‎El e Ryan.
‎- Bună! ‎- Îmi pare bine. Ce faci?
‎Bine, tu?
‎- Ești foarte frumoasă. ‎- Mulțumesc.
‎- Vă e foame? ‎- Da.
‎Clar. Avem pizza.
‎De care vrei? Vrei un castravete?
‎De toate.
‎Să mâncăm!
‎Știu ce e bun, fiindcă mâncăm încontinuu.
‎Mâncăm și iar mâncăm.
‎Așa v-ați apropiat? Cum ați…
‎- Da, asta vreau să aud. ‎- Vreau să aflu tot.
‎- De la început. ‎- Cum ne-am apropiat?
‎Bine. Din prima zi ‎am știut că ea e aleasa.
‎Ne întâlneam cu 15 oameni. ‎15 cu 15, practic.
‎În ture.
‎Mi-a fost greu să aștept, ‎fiindcă știam că ea e aleasa.
‎Ori ea, ori nimeni. Doar mă cunoașteți.
‎- Da. ‎- Îl știm pe Marsh al nostru.
‎Încă o chestie e ‎că Jackie m-a inspirat să scriu.
‎Știți ce greu mi-a fost.
‎Am scris poezii ‎pentru prima oară în ani de zile.
‎Aveam problema asta. Iar ea mi-a adus…
‎Mi-a reaprins flacăra.
‎Nu doar eu. Ești creativ de felul tău.
‎- Mulțumesc. ‎- Și erau superbe.
‎Am ieșit alt om din capsule, așa că…
‎- Pari mult mai fericit. ‎- Da, îi simt energia.
‎- Da, se simte. ‎- E de bine.
‎Jackie, și la tine a fost la fel?
‎El m-a învățat să fiu puțin mai matură.
‎Știe să asculte.
‎M-a învățat că uneori e bine ‎să-mi trăiesc sentimentele
‎și să rabd în loc să reacționez.
‎Bine.
‎Încă învăț, ‎așa că o să mai am zile proaste.
‎Dar îl am pe el, care să-mi zică:
‎„Liniștește-te! E bine. ‎Sunt aici. Contează pe mine!”
‎Și mă lasă cu ale mele o vreme.
‎Dacă mă simt copleșită ‎și am nevoie de spațiu.
‎Îmi acordă spațiu. Și de asta am nevoie.
‎Nu e o bagatelă. E ceva serios.
‎- Căsnicia e ceva biblic. Serios. ‎- Clar.
‎Vreau să fiu sigură ‎că sunt în formă maximă când spun „da”.
‎Până și de dincolo de perete ‎a fost foarte captivant.
‎- Captivant! ‎- Da.
‎- Bună asta! ‎- Da.
‎Vă uniți destinele.
‎- Permanent. ‎- Ia uite la noi!
‎Ceva deosebit!
‎- Știam că suntem deosebiți. ‎- Da.
‎Nu glumește. Chiar e îndrăgostit.
‎Avea o aură, radia de energie ‎de îndată ce am intrat în casă.
‎Îmi dau seama că o place mult ‎și își dă toată silința să-i fie alături
‎și prezent în experiment.
‎Și să se asigure ‎că ia decizia bună pentru el
‎când va sosi clipa să meargă la altar ‎și să spună „da” sau „nu”…
‎Pe viață.
‎Amândoi păreau că iau în serios povestea ‎și că știu ce importantă e căsătoria.
‎Așa sper.
‎Nu?
‎Vă mulțumesc că ați fost așa de amabili.
‎Așa de primitori. ‎Și că m-ați lăsat să mă bucur de Marshall.
‎Mulțumesc mult.
‎Mă temeam că o să spuneți: ‎„Nu. Nici gând! Să nu te apropii de noi!”
‎- Fruntea sus! ‎- Pe bune!
‎Marshall e un om foarte sincer și tandru.
‎Dacă cere pe cineva în căsătorie,
‎știu că trebuie să fie vorba ‎de o persoană extraordinară.
‎Așa că abia așteptam să te văd, ‎să te întâlnesc, să te cunosc puțin.
‎Există dragoste pe nevăzute?
‎Da. Așa aș spune.
‎Bineînțeles.
‎APARTAMENTUL LUI PAUL
‎Ești gata?
‎- Doamne! ‎- Ce părere ai?
‎Doamne, te reprezintă total!
‎TRUSĂ DE TESTARE REZIDUALĂ
‎Doamne!
‎- Ce zici de canapele? ‎- Doamne!
‎De unde le ai?
‎Asta, de pe Craigslist. ‎Aia, de pe marginea drumului.
‎De pe marginea…
‎Nu glumesc.
‎Cred că se prea poate ‎să fiu și logodnica, și stilista lui Paul.
‎Doamne! Birou tău de acasă?
‎Da. Ăsta e biroul.
‎- Ai putea lucra aici? ‎- Nu știu dacă pare comod.
‎- Cuțit? ‎- Cuțite.
‎De ce e câte unul pe fiecare masă?
‎Mi-e frică.
‎Ce crezi că se va întâmpla aici?
‎O să dispară mobila ‎din lemn în culori diferite.
‎Alt birou, altă canapea, ‎alt televizor, poate fixat pe perete?
‎E pe cât de rău te așteptai?
‎Nu știu cum îmi imaginam că va fi.
‎Niște obiecte de artă, ‎alt cadru de pat, aș schimba totul.
‎E un dulap incredibil de mic. Interesant.
‎Astea sunt hainele ‎pe care le port de obicei. Astea și…
‎Le ții pe cele de zi cu zi pe comodă?
‎- Ca să le văd. ‎- Da, bine.
‎- Paul… ‎- Ce e?
‎- Ăsta e costumul bunicului tău? ‎- Da.
‎Lasă-l…
‎Paul! Din ce an…
‎Doamne, o să fac apoplexie.
‎Când îl port, mă simt ca la înmormântare.
‎- Aoleu! Bine. Îl las aici. ‎- Da.
‎- Am un stil foarte eclectic. ‎- E tot mai interesant.
‎Doamne! Cred că mi-a ajuns.
‎Vai de mine!
‎Ei bine, ce părere ai?
‎Te reprezintă.
‎Dacă ar fi decorat la mare artă, ‎aș spune: „Cine a făcut asta?”
‎- Da. ‎- Înțelegi?
‎Te-ai vedea locuind aici?
‎Cred că, dacă rămânem în Seattle ‎pe termen lung,
‎n-aș vrea să stau aici.
‎E vorba de spațiul de lucru. ‎Aș vrea cel puțin trei camere.
‎Ca să avem spațiu. ‎Mai ales dacă lucrezi de acasă.
‎Avem apartamentul tău și al meu de aici
‎și casa din Arizona.
‎- Da. ‎- Atunci scăpăm de ăsta.
‎Un posibil plan ar fi
‎să facem naveta de aici în Arizona.
‎Nu.
‎Știu. Glumeam. Dar nu.
‎Dacă vrei să încerci, de acord. ‎M-ar deranja dacă n-ai încerca.
‎Da.
‎Revino cu un e-mail după ședința asta!
‎Nu, e greu să treci ‎prin discuțiile dificile, serioase.
‎Mă cam tem că Paul nu vrea ‎să încerce varianta cu Arizona.
‎Lucrează în Seattle ‎și are apartamentul de aici,
‎iar eu am și casa din Arizona ‎și îmi împart timpul.
‎Trebuie să vedem unde vom locui.
‎E ciudat să-l privesc când vorbim serios.
‎Parcă e alt om. Mă gândesc: cine e ăsta?
‎Înțelegeți? Dar cred că va trebui
‎să ne lămurim ‎și să putem face compromisuri.
‎Asta e partea stresantă.
‎E un adevărat stres ‎și cred că asta simt acum.
‎Îmi imaginez că și tu.
‎Da.
‎PORTLAND, OREGON
‎Încă n-am apucat să discut cu mama.
‎- Da. ‎- Știi?
‎Nu mi-e clar dacă știe ‎și pur și simplu nu răspunde
‎sau ce o fi.
‎Nu cred că e așa. ‎Știu că o parte din mine crede…
‎Adică sunt destul de sigur pe situație.
‎Nu cred că ne va face probleme. ‎Dar pe de altă parte… oare? Înțelegi?
‎O s-o mai sun o dată.
‎Pot să particip și eu?
‎Vrei să vorbești cu ea?
‎E mama ta.
‎- Nu o cunosc. ‎- Da.
‎Mi-ar plăcea, desigur, ‎cu ocazia potrivită.
‎- Da. ‎- La momentul potrivit.
‎Mi-ar plăcea să i te prezint, evident.
‎Dar mai întâi să discute cu mine.
‎Bine.
‎Poți vorbi?
‎Voiam să te anunț ‎că am găsit pe cineva la experiment.
‎O cheamă Chelsea și…
‎am făcut primul pas
‎și i-am cerut mâna.
‎Așa că voiam…
‎să îți spun despre experiența asta ‎și despre contextul în care mă aflu.
‎Ești supărată?
‎Bine, mamă. ‎Îți apreciez sinceritatea, ca de obicei.
‎E greu pentru o mamă ‎să se pomenească în situația asta.
‎Nu te contrazic.
‎Așa că te înțeleg.
‎Îți respect părerea, ‎dar cred că ar trebui…
‎Ar trebui ‎să reluăm subiectul data viitoare. Pa!
‎N-a mers bine.
‎Mama e importantă în viața mea. Foarte.
‎A spus că…
‎ea, ca mamă…
‎ca persoană care…
‎avea așteptări de la mine…
‎crede că am greșit.
‎Crede că n-am judecat bine situația.
‎Și că…
‎nu e prea mulțumită de mine.
‎E cam greu de digerat.
‎Da. Îmi pare rău, chiar e…
‎Da, adică…
‎E sfâșietor, sincer.
‎Mă rog, eu i-am spus: „Ascultă…
‎Trebuie să înțelegi ‎că pentru mine am luat decizii bune.
‎Mi-am acceptat toate eșecurile ‎ca să ajung la reușite.
‎Așa că eu cred ‎că am luat deciziile bune pentru mine
‎și că și de data asta am ales bine.”
‎Așa că…
‎O să avem de tras.
‎- O să avem de tras. ‎- Îmi pare rău, iubitule.
‎Cred că e dureros.
‎Da.
‎- E rândul tău la gătit? ‎- Da.
‎Trebuie să contribui și eu, nu?
‎- Cine te-a învățat să gătești? ‎- Food Network!
‎- Serios? ‎- Și mama.
‎Sper să nu te intimidez dacă…
‎E prima dată când îți gătesc. ‎Așa că sunt intimidată.
‎Stai liniștită! Am încredere în tine.
‎- Serios? Bine. ‎- Ca bucătăreasă.
‎Bine.
‎Brett, mă gândeam la…
‎Cât mai avem? ‎Două săptămâni până la nuntă.
‎- Nebunie curată, nu? ‎- Da.
‎Cred că încerc să înțeleg
‎ce stil de viață o să avem.
‎Eu sunt mulțumită
‎cu cât cheltuiesc și câștig.
‎Tu? Simți că te înhami la prea multe?
‎Nu.
‎- Nu? ‎- Nu. Sunt om foarte simplu, de fapt.
‎Serios?
‎- Cu… ‎- Îți văd îndoiala în privire.
‎Păi, te îmbraci foarte elegant. ‎Nu sunt articole ieftine.
‎M-am uitat prin garderoba ta
‎și îmi ziceam: „Ce de bani cheltuiește!”
‎N-o să te mint. Da, am câteva lucruri…
‎pe care am dat ceva bani.
‎Care a fost cel mai scump lucru ‎pe care ți l-ai cumpărat?
‎Aș spune că…
‎Păi, cel mai scump lucru cumpărat ‎și care nu e un dispozitiv,
‎fiindcă astea sunt de obicei scumpe…
‎Am niște valize scumpe.
‎Cât au costat?
‎Cel puțin trollerul… ‎cel de cabină a costat
‎1.200 de dolari?
‎Brett! Nu!
‎Glumești? Un troller?
‎Dar e trainic.
‎- Ar fi și cazul. ‎- Și arată bine.
‎Brett cel fițos.
‎Mai ești și genul creativ.
‎Cred că ești foarte stilat ‎și ai mult bun-gust.
‎Vreau doar să fiu sigură că se încadrează ‎în bugetul meu obișnuit.
‎Fii atent!
‎Nu vreau să știu pe ce dai banii, ‎câtă vreme plătești facturile.
‎Și, sinceră să fiu, ‎n-aș vrea să-mi spună cineva
‎cum să-mi cheltuiesc banii, ‎fiindcă deja știu.
‎La capitolul facturilor comune…
‎Nu țin să facem jumi-juma.
‎Sunt de acord să plătesc eu 75%.
‎- Sau 60-40. ‎- Da.
‎- În fine.
‎Dacă avem, să zicem, ‎câteva sau anumite facturi…
‎nu știu, chiria, ipoteca sau ceva…
‎Dacă le împărțim ca să evităm situația
‎în care am plătit eu și îmi dai banii ‎sau ai plătit tu și îți dau banii…
‎- Ar fi ca între colegi de cameră. ‎- Da.
‎Plătesc eu și te întreb:
‎„Când îmi dai partea înapoi?”
‎- Să văd confirmarea de plată! ‎- Exact.
‎Nu vreau să cer confirmări de plată.
‎- Doamne, știu! ‎- Nu soției. Sau de ipotecă.
‎Nu mi-ar plăcea să fac asta.
‎O mică observație. Dai foc bucătăriei.
‎Păi, fiindcă…
‎14 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎- Măcar iese soarele. ‎- Puțin.
‎- Da, iese. ‎- Pilotul-fantomă…
‎Pilot-fantomă!
‎- Căpitan-fantomă. ‎- Delir!
‎Parcă e un gremlin acolo, zău așa.
‎- Gremlin? ‎- Știi tu, din…
‎- Știu. ‎- Nu știu dacă existam când s-a lansat.
‎Dar l-am văzut la un moment dat.
‎Cu ăia mici… ‎Ce erau înainte să devină gremlini?
‎Nu știu, dar, dacă îi udai,
‎se înmulțeau și făceau alți monștri.
‎Dacă îi udai după o anumită…
‎După miezul nopții ‎se transformau în gremlini.
‎Sau așa ceva.
‎Se transformau în pufoșenii… Ca Furbo.
‎Ai avut jucăria? Sau nu Furbo…
‎Am avut Furby.
‎- Furby, așa! ‎- Da.
‎- Mi se păreau geniale. ‎- Erau jalnice!
‎- Erau supraestimate. ‎- Chiar.
‎Ziceau că e IA într-un animal de pluș.
‎Știu.
‎- Și nu era așa. ‎- Nu.
‎Nu, dar e amuzant fiindcă… ‎Ăia mici… Cum le zicea…
‎Cum era? Aveau… Cum se numeau alea?
‎- Animăluțe digitale. ‎- Da.
‎Erau nașpa față de jucăriile de acum.
‎Dar animalele de pluș sunt mereu la modă.
‎- Nu-ți place ananasul? ‎- E fructul meu preferat.
‎- Dintre toate. ‎- Nu știu ce să aleg.
‎- Toate sunt bune. ‎- Aș alege ananas, zmeură și mango.
‎Mango? Pe bune? După…
‎Eu aș pune mango pe primul loc. ‎Aș pune mango…
‎Dintre astea trei, ‎aș alege mango, ananas și zmeură.
‎Fac un tort gustos ‎de ciocolată cu zmeură.
‎Doamne, sună delicios!
‎Da. Cu gem proaspăt de zmeură.
‎- Îmi dă de gândit. ‎- Nu-mi place gemul.
‎- Serios? ‎- Nu.
‎Nu gemi după unt de arahide și jeleu?
‎Eu le ador. Îmi fac.
‎„Nu gemi după unt de arahide și jeleu?” ‎Ce hazliu!
‎Știu, n-am vrut să fac un calambur, ‎dar mi-a ieșit.
‎Mi-a plăcut mult.
‎Te-aș ține de mână, dar mă țin de barcă.
‎Urmez regulile.
‎Ai o mână pe barcă și una pe băutură.
‎Cred că tu ai emoții mai mari ca mine.
‎- Vreau să fiu sigur că nu cazi. ‎- Ce drăguț!
‎- Am mâna rece? ‎- Da.
‎Eu sunt mereu cea mai rece, ‎dar mă și îmbrac subțire.
‎De unde știi că ești mai rece?
‎Fiindcă îi simți și știi cine e mai cald?
‎E o experiență foarte stranie pentru mine ‎și nu-mi place, fiindcă ești rece.
‎Acum știu cum mă simt alții pe mine.
‎- „Nu mă atinge!” ‎- Dă-mi căldura ta!
‎Bine, îți dau, dar…
‎- Vrei să stai la soare? ‎- Da.
‎Bine, doar să nu cazi peste bord!
‎Mă bucur că ești aici.
‎- Dar aș scăpa de pălărie. ‎- De ce?
‎Nu-mi place. E ca o pavăză de sărut.
‎Vreau să-ți devorez buzele senzuale.
‎- Trebuie să faci eforturi pentru asta. ‎- O să fac.
‎Bine.
‎Ai înghețat?
‎Vrei o pătură sau ceva?
‎Am putea să le cerem.
‎O pătură.
‎Te vâri în mine ca să-mi furi căldura.
‎Nu mai am de dat!
‎- Îmi aranjezi părul? ‎- E-n regulă, doar…
‎E-n regulă. ‎Așa stă, n-am ce-i face. Nu-i nimic.
‎Din toată lumea, ‎pe cine ai vrea să cunoști?
‎- Persoane în viață? ‎- Da.
‎- Cred că pe Oprah. ‎- Oprah? Winfrey?
‎E o femeie foarte puternică, da.
‎Tu?
‎Pe părinții tăi.
‎Ai pregătit replica asta. Ce siropos ești!
‎Mama e extraordinară. Cred că ți-am spus.
‎Și tata e extraordinar în felul lui.
‎Ce faci?
‎Bliss, ești tot ce am căutat ‎de când mă știu.
‎Ești frumoasă, inteligentă,
‎ambițioasă,
‎grijulie.
‎Prezența ta mă încălzește.
‎Vreau să-mi petrec timpul cu tine.
‎Cred că nimeni din lume
‎nu mi-e mai potrivit decât tine.
‎Indiferent ce am făcut…
‎Oricât de prost am fost…
‎aici ne era sortit să ajungem.
‎Mi-am găsit perechea.
‎Te căsătorești cu mine?
Downloaded from MoviesMod.org | Visit & Support