‎Abia aștept să văd ‎cum arată iubirea vieții mele.
‎Mă simt ca un copil care deschide un cadou ‎de Crăciun și își vede jucăria preferată,
‎dar înmiit mai bine.
‎Abia aștept să-i văd chipul, ‎ochii, buzele, poate să le și sărut.
‎Sau poate mai așteptăm. Vom vedea.
‎Cred că va fi o alchimie demențială ‎când ne vom vedea.
‎Irina are ceva emoții. ‎Habar nu are cum arăt.
‎Intenționat am insistat să nu îi spun.
‎Habar nu are ce înălțime am, ‎ce culoare am la păr.
‎Nu știe ce culoare am la piele.
‎Nu cred că va conta.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Mă bucur să te văd!
‎Și eu! În sfârșit!
‎- Luăm loc? ‎- Da.
‎Vai de mine!
‎- Doamne, ce ciudat e! ‎- E cam ciudat, da.
‎Sunt cum ți-ai imaginat?
‎- Arăți exact cum mi-am imaginat. ‎- Serios?
‎- Dar ești mai înaltă. ‎- Da?
‎Ăsta e un plus, sincer. Da.
‎Îmi place.
‎Eu sunt cum ți-ai imaginat?
‎Nu am presupus cum arăți.
‎- Privești în gol. Ești așa… ‎- Zău?
‎Absorb informațiile.
‎Și eu.
‎Semeni cu un personaj fictiv.
‎- Ceva din desene animate. ‎- Știu.
‎Trebuie să clipești!
‎- Clipesc. ‎- Ba nu clipești. Arăți așa.
‎Ba clipesc.
‎- O să încerc să mă destind. ‎- Mă înfiori.
‎O să-ți clipesc mai des.
‎Așadar…
‎Cred că o să te surprindă chestia asta.
‎Stai! Ce frumos e!
‎- Irina… ‎- Da?
‎Am cunoscut pe cineva ‎cu unul dintre cele mai frumoase suflete
‎din câte am văzut.
‎Știu cine ești în adâncul tău
‎și știu că ții enorm la ceilalți.
‎De asta vreau ‎să-mi petrec restul vieții cu tine.
‎- Te căsătorești cu mine? ‎- Da.
‎- Tu l-ai ales? ‎- Da.
‎Stai! E superb!
‎Sincer, sunt pretențioasă la inele. ‎Îți spun abia când îmi dai unul de aur.
‎Ce? Sunt, în sinea mea. ‎Dar e atât de frumos…
‎Vrei un sărut?
‎Doar o îmbrățișare.
‎Sunt copleșită deocamdată.
‎Dar mulțumesc.
‎Sunt absolut șocată. ‎Habar nu aveam cu arată Zack.
‎O să dureze până mă obișnuiesc.
‎Credeam că o să fie mai normal.
‎Tot o iubesc pe Irina.
‎Vreau s-o privesc întruna în ochi ‎și nu știu dacă era pregătită
‎de atâta contact vizual.
‎A zis că arăt ca din desene animate.
‎Nu știu dacă a fost un compliment sau nu.
‎Asta era intenția, cred.
‎- O să fie distractiv. ‎- Sper.
‎- Ne așteaptă o mare aventură. ‎- Și eu cred la fel.
‎Poate, dacă clipești mai des…
‎Nu mai râde de mine!
‎- Te holbezi la mine… ‎- Știu.
‎Mă înfiori!
‎- Tu mă înfiori. ‎- Glumeam.
‎DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
‎Cinci cupluri s-au îndrăgostit ‎și s-au logodit pe nevăzute.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Dumnezeule!
‎După ce s-au văzut pentru prima dată,
‎vor pleca spre Mexic, unde vor afla
‎dacă legătura fizică ‎e la fel de solidă ca cea emoțională.
‎Prima probă. ‎Poți să cari 135 de kilograme de bagaje?
‎Mersi, frate!
‎- Tu, cu cele 97 de bagajele ale tale. ‎- Bine că tu ai doar un rucsac.
‎Aoleu! Nasol.
‎- Mă descurc. ‎- Tare!
‎De asta ador să fiu cu un tip.
‎Doar de asta.
‎- Bun. Hai! ‎- Da!
‎- Stai, să încerc… Bine. ‎- Bine.
‎Ai mai multe bagaje decât mine, Brett?
‎Bun-venit la TRS Hotel!
‎- Mulțumesc. Frate! ‎- Ce briză!
‎Până acum, ‎a contat numai aspectul sufletesc.
‎Ce drăguț!
‎VIITOAREA SOȚIE
‎- Da! ‎- Doamne!
‎Arăt bine?
‎Arăți superb.
‎Mulțumesc.
‎Ești mișto.
‎Aspectul fizic sau șovăielile ‎vor fi obstacole de netrecut?
‎Ce drăguț!
‎Sunt sigur că o să folosim hamacul ăsta.
‎Nunțile sunt peste numai patru săptămâni.
‎Acum, dragostea lor ‎va fi pusă la încercare.
‎Oare dragostea va fi îndeajuns?
‎Doamne, ce frumos!
‎Știi ce m-a distrat? Întrevederea.
‎Nu-mi iese din minte.
‎- Suntem așa de… ‎- A fost perfect.
‎Când te-am îmbrățișat, erai… ‎Am zis: „Te simți bine?”
‎Parcă nu erai tu.
‎Serios? Ai zis: „Nu.”
‎- Cercetător. ‎- Da. Bine.
‎Nu cred că par cercetător.
‎- După ce o să ne obișnuim împreună… ‎- Și eu cred.
‎Atunci o să fac legătura ‎între ce știu și ce văd.
‎Da. Trebuie să-ți mai spun o dată.
‎Da. Închid ochii și zic: „Paul?”
‎Eu am făcut asta.
‎Îți rememoram vocea cu ochii închiși:
‎„Stai, sună…”
‎- Da. O cunosc. ‎- E mai logic așa.
‎Pe tot parcursul experienței am eliminat
‎aspectele neplăcute ‎ale unui început de relație.
‎- Da. Formalitățile. ‎- Da.
‎Sau: „Mai vorbim și cu alții?”
‎De fapt, am făcut asta destul.
‎- Îmi ziceam: „Gata?” ‎- Da. Erai nervoasă.
‎Nu, vorbeam și cu alții. Mă săturasem.
‎Mă bucur că sunt cu tine.
‎- Și eu. ‎- Sincer îți spun.
‎Sunt entuziasmat, nu te mint.
‎- Da? ‎- Da. Nu mă pot ascunde.
‎Și eu.
‎- Măiculiță! ‎- Doamne! Este…
‎E superb.
‎Ce-mi place!
‎Ce o să se întâmple în piscină?
‎Nu m-am simțit niciodată așa.
‎Nu-mi vine să cred că trăiesc asta.
‎Nu-mi vine să cred că trăim asta.
‎Mai bine nu se poate.
‎Vreau să prețuiesc etern acest lucru.
‎Ce credeai? ‎Că o să fiu mai înalt, mai scund?
‎- Ce gând… ‎- Ești exact cum credeam.
‎- Zău? ‎- La statură.
‎- Bine. Poți să… ‎- Păreai absolut…
‎Abia așteptai să ajungi în Mexic. ‎Am întrebat: „N-ai mai fost?”
‎N-ai mai fost? Credeai că-s vreo urâtă?
‎N-am spus-o așa.
‎M-a încântat mereu ideea ‎de a merge în Mexic.
‎Acum, și mai mult. Zău așa!
‎A ieșit exact cum aveam nevoie. ‎De asta te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎O să te umplu de fard în excursia asta.
‎Toată excursia.
‎Probabil toată viața, ce mai!
‎Ce avem aici? „Sos de vin roșu”?
‎- Bine. ‎- Spanac și ceapă caramelizată, cred.
‎E al tău? Fiindcă are…
‎- Scuze, a fost scârbos. ‎- Drace! Da, a fost…
‎Da. Beam din al tău.
‎Fizic, Marshall… Dacă l-aș fi văzut, ‎probabil că aș fi glisat stânga,
‎fiindcă prefer tipii peste 1,96, ‎tatuați pe brațe, pe gât,
‎rași pe ceafă, ‎baschetbaliști, atletici, înalți,
‎iar Marshall e tocmai invers.
‎N-ai pierdut vremea.
‎- O să ronțăi șervetul după. ‎- Așa să faci!
‎Dar experimentul mi-a arătat ‎că există mai mult decât atracția fizică.
‎Cu Marshall am ceva mai profund.
‎Arăt așa cum ți-ai dorit?
‎- Da! ‎- Da? Bine.
‎Chiar ești genul de femeie ‎pe care aș fi ales-o
‎în mod normal, în lumea reală.
‎Așa că e și mai mișto că ne-am apropiat…
‎la un nivel mai profund.
‎Am făcut bine.
‎Vrei să așteptăm…
‎până după altar pentru relații intime?
‎De ce?
‎Te întrebam. Da sau nu?
‎Nu!
‎Când cumperi o mașină, ‎mai întâi mergi cu ea.
‎Mulțumesc că mi-ai organizat cina asta!
‎Cu plăcere!
‎Mă placi, nu-i așa?
‎- Da. ‎- Gata?
‎- Da. ‎- Aproape.
‎Mai am o bucățică.
‎Mulțumesc foarte mult.
‎Zack mănâncă tot din farfurie, deci…
‎Mulțumesc.
‎Ador farfuriile astea.
‎Mulțumesc!
‎Da, mulțumesc.
‎- Cu ce personaj de desene animate semăn? ‎- Ceva între…
‎Un personaj fictiv.
‎- Bine. ‎- Ochii. Privirea…
‎Da. Păi…
‎- Eu semăn cu cineva? ‎- Personajele din desene…
‎Semeni puțin cu Megan Fox. ‎Ți s-a mai spus?
‎Nu, nimeni nu mi-a zis…
‎Serios? Nu ți s-a mai spus?
‎Mulțumesc.
‎Ce-i asta?
‎Prăjitură cu brânză? Bun!
‎- Mulțumesc mult. ‎- Cu plăcere.
‎Vorbeam despre nume.
‎- Pentru copii? ‎- Da.
‎- Eu nu… ‎- Ce zici de „Godfrey”?
‎- Câh! ‎- Godric?
‎Nu.
‎Zion sau Gid…
‎- Zion? ‎- Îmi place „Gideon”.
‎Îmi plac numele inedite.
‎Și mie. Știi care e chiar inedit?
‎- Nu. ‎- Goliath.
‎L-ai mai auzit?
‎Am avut emoții după întrevedere.
‎Nu păreai persoana ‎cu care am vorbit în capsule,
‎dar mă bucur să te văd.
‎Cum ești în sinea ta… și pe dinafară.
‎Cred că există niște ezitări, ‎abstinența până la nuntă, de pildă,
‎dar vreau să ne respectăm fizic ‎ca niște prieteni.
‎Mă respecți, ții la mine ‎și simt că îmi accepți limitele,
‎nu vrei să le forțezi, să le contești…
‎și nu te agasează.
‎Ai o atitudine de genul: ‎„O facem împreună,
‎în echipă, nu unul contra altuia.”
‎De genul: „Asta vrem amândoi să facem.”
‎- Știi? ‎- Da.
‎- Și apreciez asta. ‎- Da. Mă bucur că te-am găsit.
‎Ce noroc pe tine, nu?
‎Ce noroc pe noi… Gata! Glumeam.
‎Îmi place să spui „noi”.
‎- Când? ‎- Când vorbești despre noi.
‎„Nouă”. „Noi”.
‎Asta suntem acum.
‎E o șopârlă? O pasăre?
‎E un raton.
‎Vai, nu!
‎- A plecat. ‎- Era mare, nu? Uriaș.
‎Să nu cumva să urce aici!
‎Să nu cumva să urce!
‎Uite ce hățiș!
‎Obișnuiește-te să vină ‎să ne salute câte o lighioană!
‎- Am un bărbat care să mă apere. ‎- Te apăr eu.
‎În mintea mea, ‎doar din discuțiile din capsule,
‎din vocea ta ‎și lucrurile pe care le spuneai,
‎mi-am făcut o imagine, ‎nu despre cum arăți,
‎ci despre ce energie emani…
‎față în față.
‎Știam că ai un zâmbet superb, și așa este.
‎Știam că emani o forță
‎autentică, tandră, sinceră,
‎pozitivă.
‎Și că înveselești totul în jur.
‎Când te-am văzut, mi-am zis:
‎„E așa cum mi-o imaginam.”
‎Scuze! Am rămas fără cuvinte.
‎Mulțumesc.
‎Ești perfect. Ești perfect pentru mine.
‎- Da? ‎- Mulțumesc!
‎Tu ești perfectă pentru mine.
‎- Intrăm în piscină? ‎- Clar!
‎Nu vreau să te simți presată, ‎dar ți-am adus un costum de baie.
‎Poftim?
‎Bine.
‎Doamne!
‎Brett e atât de modest și de sexy!
‎Simt că ține la mine cu adevărat.
‎- Se pare că l-am nimerit. ‎- Da.
‎Cred că e perfect pentru mine.
‎Da.
‎Cred că o să-mi scot hainele ‎și o să le pun pe jos. E în regulă?
‎Și n-o să faci urât ‎de fiecare dată când despachetez?
‎Trebuie să accepți și dezastrul.
‎Ce zici de prima noapte ‎pe care o s-o petreci cu mine?
‎Ai emoții, Paul?
‎Nu, e firesc, voiam să-mi petrec noaptea ‎cu tine încă din a doua zi.
‎- Da? ‎- Sau a treia.
‎Da. La jumătatea zilei a patra…
‎Nici nu știam ‎cum te cheamă atunci. Glumesc.
‎Sunt curios cum dormi. ‎O să mă înghiontești toată noaptea?
‎Da, chiar trag ghionturi ‎și cam fur pătura.
‎Să știi că nu pot fi tras la răspundere ‎pentru ce fac în somn.
‎Paul…
‎Așa se face, nu?
‎Paul!
‎Uite ce de pene! Fugiți de-aici!
‎- Doamne! Ia uite la noi! ‎- Mă gâdilă.
‎Stângăcia lui Paul e adorabilă.
‎Mă atrage mult. Asta îmi place la el.
‎E tare ciudat să am ‎o legătură așa de puternică
‎cu o persoană ‎la care mă uit pentru prima oară.
‎Nu e tocmai ce aș fi căutat în trecut,
‎dar, când îl văd în fața mea, ‎așa cum e el…
‎Mă simt foarte atrasă.
‎E halucinant să te pot privi în ochi, ‎să fiu aici, cu tine.
‎Parcă e ceva ‎la care am visat de prea multă vreme.
‎Și parcă încă visez.
‎- Ce drăguț! ‎- E adevărat.
‎Mulțumesc!
‎Ralphie!
‎- O să doarmă cu noi? ‎- Da.
‎O să stea între noi.
‎- Nu sforăi, nu? ‎- O să aflăm.
‎- Nu cred. ‎- Doamne! Mi-e frică.
‎Doamne!
‎- La ce te gândești? ‎- Că ești un țăcănit.
‎- Sunt un țăcănit. ‎- Țăcănit.
‎Ciudat. Și eu mă gândeam la asta.
‎Un pupic pe frunte?
‎Ai grijă!
‎Uită-te la Lună, iubitule! Doamne!
‎- O vezi? ‎- Da.
‎E Lună în noaptea asta.
‎Ce rece ești!
‎Uneori, când se îndepărtează, ‎mă surprind gândind:
‎„E logodnica mea.” Înțelegeți?
‎Să văd ce repede a avansat
‎conexiunea fizică după cea emoțională
‎a fost…
‎absolut uluitor.
‎- Dormim împreună, în sfârșit. ‎- Da. Ca să vezi!
‎- Îți place să ne ghemuim unul în altul? ‎- Da.
‎De tot.
‎Înțeleg.
‎O să ne desprindem, o să mă trezesc ‎și o să te găsesc din nou.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Înțelegi? ‎- Bine.
‎Spune-mi ce mai vrei să știu despre tine…
‎- Am o păturică de copii. ‎- O păturică?
‎Încă dorm cu ea.
‎- Ai adus-o cu tine? ‎- Da.
‎E ferfeniță. Are 30,8 ani.
‎- Știi cum o cheamă? ‎-„Păturică”?
‎Baba.
‎Baba? Bine. Mi-o arăți pe Baba?
‎Asta e Baba.
‎- Baba. ‎- Nu!
‎O apreciem pe Baba.
‎Da.
‎- O putem scoate la pensie, poate. ‎- Păi…
‎O scoți la pensie când vrei tu.
‎O putem păstra.
‎Te iubesc de mor!
‎Mulțumesc.
‎Bine.
‎- Împinge-o mai încolo! ‎- Se duce singură.
‎Bine. Așa.
‎Vino peste pe mine!
‎N-am vrut să insist pe asta.
‎Nu, e bine.
‎27 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nimic.
‎O grămadă… Încetează! Ține sus camera!
‎Scuze!
‎- Te iubesc. ‎- Și eu.
‎Intimitățile de azi-noapte cu Kwame
‎mi-au depășit toate așteptările.
‎Și până acum mă tot frământam: ‎„Dacă nu mă atrage fizic?”
‎Nu cred că m-am mai simțit ‎așa de atrasă de cineva.
‎Fiindcă n-a pornit la nivel fizic.
‎Nu e o aventură de o noapte. ‎Nu e cineva care doar…
‎vine să și-o tragă.
‎Am făcut dragoste.
‎Sută la sută.
‎Ne-am dat tonul pentru restul zilelor.
‎Și e bine.
‎Bună dimineața!
‎Mi-a plăcut mult că am vorbit aseară.
‎Da, a fost distractiv. ‎Ne-am simțit grozav.
‎Da.
‎Printre subiectele de aseară
‎a fost faptul că îmi place mai mult ‎cum arată fardată. Sau nefardată.
‎Când ai zis că te foiești noaptea, ‎mă așteptam să fii un mic uragan.
‎Dar, sincer, ‎a fost mai bine decât credeam.
‎- Mi se spune des asta. ‎- Nu asta.
‎Nu cu Ralph ‎ca paznic al purității noastre.
‎Dimineață, primul meu gând a fost: ‎cum ai ajuns în patul meu?
‎A fost ciudat să te trezești lângă mine?
‎Nu.
‎Pentru mine, da. O fracțiune de secundă. ‎Am zis: „Nu! Iar?”
‎- „Nu! Iar”? ‎- Nu! Iar?
‎Mi se pare halucinant, ‎parcă nu mai departe de ieri
‎am plecat de la zero și am ajuns aici.
‎Eu cred că nu am ajuns până acolo,
‎dar mă surprinde ‎ce comod mă simt cu tine, să știi.
‎- Dat fiind… ‎- Parcă suntem deja buni prieteni.
‎Lucrurile bune cer timp.
‎Bună dimineața și ție!
‎Sforăi?
‎- Nu. ‎- Bine.
‎Bun. Am scăpat de problema asta.
‎- Ni mi-aș fi dat seama. ‎- N-ai sforăit.
‎- Ai vorbit puțin în somn, dar… ‎- Serios?
‎Da. Mă chemai.
‎- „Tiffany…” ‎- Minți.
‎„Tiffany, ești cea mai grozavă.”
‎Aș spune asta, fără îndoială.
‎Chiar ești așa.
‎Mulțumesc.
‎Bună dimineața!
‎Bună dimineața! Cum ai dormit?
‎Bine. Tu?
‎- Buștean. ‎- Știu.
‎Sincer, voiam să facem sex, ‎dar, cumva, mă bucur că n-am făcut.
‎Nu neg. Dar…
‎- Da. ‎- Cred că a fost bine așa.
‎- De acord. ‎- Categoric.
‎Până acum, ‎am preferat genul de fată mai hippy.
‎Nu vreau să spun „vrăjitoare”, ‎dar genul care prepară mereu…
‎licori, înțelegeți?
‎Nu știu cum să descriu. E ciudat.
‎Care face Kombucha și infuzii.
‎Care are grădină cu ierburi. ‎Și vestimentația respectivă.
‎Blugi vechi, ‎stropiți cu vopsea de la diverse proiecte.
‎Micah nu e așa.
‎Micah e superbă. ‎Doar că e diferit. E greu de…
‎E greu de comparat.
‎Da, am tendința să despic firul în patru.
‎Trecerea la ceea ce poate fi ‎următorul capitol
‎e ceva ce trebuie să facem ‎în largul nostru și firesc,
‎la timpul său.
‎Jos pantalonii!
‎Nu până la nuntă, Irina!
‎Vai…
‎Înțelegi?
‎Totul face parte din experiență.
‎Asta clar face parte ‎din candidatura la titlul de soț.
‎- Și trec testul? ‎- Da. Până acum e super.
‎Bine. Vom vedea.
‎Plecăm.
‎Îmi vine să-i dau blană.
‎Mai bine nu. Nu vreau probleme. ‎Nu suntem în SUA.
‎- Atenție, sunt unii în față! ‎- Păstrez distanță de cel puțin o mașină.
‎Ții la mine!
‎Ce frumos e aici!
‎Conexiunea noastră emoțională, fizică
‎și intelectuală rezultă ‎într-o stare intensă de beatitudine.
‎O simt în jurul meu. Mă absoarbe.
‎Avem o legătură atât de puternică, ‎încât va dăinui etern.
‎- Ura! Bine. ‎- Da.
‎În cinstea mea și doar a mea!
‎- Și a ta. ‎- Accept.
‎- A noastră! ‎- A noastră!
‎E halucinant gândul…
‎Ne-am cunoscut acum câteva zile,
‎dar simțim că ne știm de o veșnicie.
‎Te cunosc.
‎- Da. ‎- Ești un bărbat adevărat.
‎Nu ești un dubios, ‎nu ești un aberant oarecare.
‎Nu-mi fac griji în privința ta. Deloc.
‎Ci în privința mea.
‎Când mă întorc acasă, ‎poate se schimbă ceva.
‎Poate revin la cum eram și nu vreau asta.
‎Nu meriți asta.
‎O să fie bine.
‎- Nu-mi fac griji. ‎- Sper.
‎Analizezi prea mult.
‎Mereu fac așa.
‎- Nu vreau să te îndepărtez. ‎- N-o s-o faci.
‎Nu.
‎Nimeni nu e perfect.
‎Trebuie să ne bazăm unul pe altul ‎ca să trecem peste imperfecțiuni.
‎Adu-ți aminte ce îmi spuneai! ‎Fii blândă cu tine!
‎Știu.
‎Cum îmi spuneai și tu ‎să fiu blând cu mine.
‎O să fie bine.
‎Am nevoie de tine.
‎Te și vreau, evident, ‎dar am nevoie de tine.
‎N-am avut parte de asta. ‎N-a ținut nimeni la mine atât.
‎Ești perfectă pentru mine.
‎Pe bune?
‎- Zău? ‎- Uită-te la deget!
‎Am dat bir cu fugiții la greu.
‎Nu mai fac așa ceva.
‎Uită-te la mine! Nu mai fac asta.
‎Nu scapi de mine.
‎Îți spun cinstit.
‎Nu mai fac asta.
‎Te-aș săruta, dar mă îndop cu creveți.
‎Taci!
‎Ești un scump!
‎Încetează!
‎O să fie o problemă cântatul tău?
‎- Nu-l suport. ‎- O să te obișnuiești.
‎- Nu pot. ‎- Ba te vei obișnui.
‎Ba nu. Nu pot.
‎O să mă întreb de ce n-a mers. ‎„De la cântat.”
‎- „Zack cânta întruna.” ‎- „Era bărbatul ideal.”
‎„Dar vocea lui, frate… ‎N-am putut să suport.”
‎Stai pe brațul meu!
‎Sunt prea mândră să-ți spun, ‎dar uneori te privesc și-mi pari un dulce.
‎Îți analizez fața și îmi zic: ‎„Zack? Tu ești ăsta?”
‎Ești foarte… Da. Chipul tău, ‎corpul tău, felul în care te miști.
‎Observ totul.
‎Cred că faptul că o luăm pe îndelete…
‎face fiecare clipă mai frumoasă.
‎N-am venit aici pentru o lipeală ‎sau pentru o bunăciune.
‎- Nu ăsta era scopul meu. ‎- Bine de știut!
‎Am venit… M-am ales cu o bunăciune, dar…
‎Nu, am venit pentru cineva
‎alături de care să mă pot vedea ‎tot restul vieții.
‎- Mă placi? ‎- Da.
‎Ți-am căzut cu tronc. Glumesc.
‎E ciudat. Parcă te-aș fi cerut de soție.
‎E cea mai mișto întâlnire.
‎Da. Clar.
‎Nu. N-am chef.
‎Azi a fost o zi frumoasă.
‎- Chiar a fost. ‎- Da.
‎M-am întors acasă ‎după ce am explorat orașul cu iubitul meu.
‎M-am adâncit în emoții.
‎Mă gândeam la casă, la ai mei.
‎Sunt foarte atașată de familie,
‎chiar dacă nu e perfectă.
‎Și mă tem
‎să nu-l pierd.
‎Să nu-l îndepărtez.
‎Vrei niște apă?
‎Bine. Rămâi aici, îți aduc…
‎Vino încoace!
‎E-n regulă.
‎Lasă-mă puțin…
‎Am avut o stare.
‎Înțeleg.
‎Se insinuează chestiile de acasă.
‎Înțeleg.
‎Mi se întâmplă uneori.
‎Te-ai simțit bine azi?
‎- Grozav. ‎- Bine.
‎A fost o zi…
‎plăcută.
‎Bine, iubitule.
‎O pun la loc în frigider.
‎- Jack! ‎- Ce e?
‎Sunt cu tine, să știi.
‎Știu.
‎Cum pot să refac atmosfera de dinainte?
‎De dinainte să te gândești la ai tăi?
‎O să mă gândesc mereu la ei.
‎Cred că locul ăsta, acum, este…
‎ceva temporar.
‎Trebuie să mă întorc la mizeria aia.
‎Am discutat asta.
‎Sunt cu tine.
‎Trebuie să mă întorc la mizeria aia.
‎Nu te întorci singură.
‎Știi asta, nu?
‎E pe bune.
‎Știu.
‎Am atâția oameni în grijă!
‎Știu că ești puternică.
‎Dar nu trebuie s-o faci singură.
‎Am obosit. Atât.
‎Știu.
‎Dormi cu Ralph la noapte?
‎Tu dormi afară? Alo!
‎- Nu dorm afară. ‎- De ce? E plăcut.
‎Da. Nu mă las pișcat de țânțari.
‎Exagerezi. Ești prea intim.
‎- Exagerez? ‎- A fost prea rapid.
‎- Ești culmea. ‎- Potolește-te!
‎Sunt curios, fiindcă la nivel fizic
‎spui că e o problemă, ‎dar simt că asta îți dorești.
‎De obicei, când sunt cu cineva,
‎vine mai firesc.
‎Sunt o persoană foarte senzuală,
‎dar cu tine simt că durează mai mult ‎până să mă simt în largul meu cu asta.
‎De ce crezi că e așa?
‎Nu știu.
‎Și tu ești logodnicul meu. ‎Cineva cu care…
‎sper că o să mă mărit.
‎Dacă mi-ai zice că te stânjenesc ‎când te ating sau te îmbrățișez,
‎aș zice: „Ce naiba?”
‎Nu știu dacă o să pot fi cu tine, ‎sinceră să fiu.
‎În capsule, erai foarte afectuoasă.
‎De când am ieșit în lume,
‎am observat că ai ezitări ‎în exprimarea acelei afecțiuni.
‎De fapt, de cele mai multe ori ‎mă respingi cu câte o glumă.
‎Poate fiindcă nu te văzusem ‎și mă atașasem de vocea ta.
‎Acum e o față, un corp.
‎Printre altele, te-am ales…
‎Fiindcă eram afectuoasă.
‎Da. Cred că gândești prea mult.
‎- Cred… ‎- Da, așa e.
‎Te gândești la ce va fi la altar
‎și te cam sperie asta.
‎- Cred că deja… ‎- Da.
‎- Simt că te-ai hotărât deja… ‎- În sensul ăsta?
‎- Da… ‎- Dar e ciudat…
‎De asta ești mai puțin afectuoasă.
‎Fiindcă ai hotărât deja că n-o să meargă.
‎- Ai pleca acasă dacă ar fi așa. ‎- Spun doar…
‎Dar îmi dau seama că sunt speriată. Adică…
‎Mă tem să-mi arăt afecțiunea.
‎Mereu, când spui că sunt frumoasă,
‎în loc să răspund: „Vai, iubitule!”…
‎Fug.
‎Exact asta faci.
‎Poate sunt nesigură
‎în privința aspectului meu, nu știu.
‎Sau nu te cred sincer ‎și mă simt stânjenită.
‎Dar tu ești cel ‎căruia i-aș încredința ce simt.
‎Ești om bun și nu ții la mine ‎pentru cum arăt, ci pentru sufletul meu.
‎Poate de asta ezit și durează mai mult.
‎Poate e ceva prea nou apropierea fizică
‎sau faptul că ne vedem la față, ‎acest aspect se adaugă la relație și…
‎Poate că…
‎Nu știu.
‎În capsule, detestai ‎să nu deții controlul.
‎Detestai asta. Să nu deții controlul.
‎Când te-am pus să alegi? Normal. ‎Vorbeai și cu mine, și cu Bliss.
‎Spun că nu-ți place ‎raportul ăsta de forțe.
‎Și cred că raportul de forțe din relații ‎e foarte important pentru tine.
‎Cred că îți place să deții controlul.
‎- Nu simt că nu dețin controlul. ‎- Știu. Asta e ideea.
‎Știu că sună dur,
‎dar simt că încerci să dai vina pe mine.
‎Ba nu.
‎Deci dețin controlul ‎dacă aleg să nu fiu afectuoasă.
‎- E o teorie. ‎- Dar ar fi trist.
‎- Îmi place să fiu afectuoasă. ‎- Dar n-ai fost.
‎Știu. Și poate că asta te rănește. ‎De asta spui ce spui.
‎Nu. Încerc să aflu ce gândești.
‎Da.
‎Ce e?
‎Sunt afectuoasă cu Ralph.
‎Trezirea!
‎- Zack, în habitatul lui natural. ‎- Să-mi bag!
‎Te-am trezit? Sunt un tovarăș bun de pat?
‎- Ești. ‎- Mișto.
‎- N-ai fost prea tandru. ‎- Nu?
‎Te-am atins cu degetul de la picior. ‎Cu ăla mic.
‎Bine, Paul.
‎- Dai bine pe cameră. ‎- Mersi!
‎- O noutate. N-am văzut asta. ‎- Ai zis…
‎Am zis: „Ia stai!”
‎Aseară am avut un raton în apartament.
‎A mâncat niște fructe, niște ciocolată.
‎Morala poveștii e ‎să închizi ușile și să le încui.
‎Vrei să mă sui pe tine? ‎Cred că poți și așa.
‎- Nu știu dacă… ‎- Am putea face yoga în doi.
‎- Efort la căldură. ‎- Cam da.
‎Știu.
‎Îmi place.
‎Am transpirat tot.
‎- Cum te simți? ‎- Bine.
‎- Am fost la duș, mi-e mai bine. ‎- Da.
‎Aseară am avut o pasă.
‎Fac tot ce pot pentru familia mea
‎și…
‎Nu prea îmi rămâne timp pentru mine, deci…
‎E greu.
‎Mă bucur că m-ai susținut.
‎Mă bucur.
‎Exact de asta aveam nevoie.
‎Da. Toți avem câte o pasă, câte un moment
‎când ne gândim ‎la lucrurile care ne așteaptă,
‎dar e important să rămânem în prezent
‎și o să…
‎O să le facem pe toate la timpul lor.
‎Ești o femeie foarte puternică. Știi?
‎- Încerc. ‎- Duci multe.
‎N-o să mai fac așa.
‎E-n regulă dacă mai faci.
‎- Ba nu e. ‎- Oameni suntem.
‎- Bine. ‎- Oameni suntem.
‎Aseară mi-a arătat că mă iubește.
‎A fost iubire pură.
‎Niciun bărbat n-ar face asta ‎dacă nu te-ar iubi.
‎Și el mă iubește.
‎- Ți-am zis că azi ești superbă? ‎- Doamne!
‎- Mi-ai zis acum. ‎- Sunt cu tine.
‎Să nu uiți asta!
‎Mulțumesc, iubitule!
‎Cred că amândoi ne așteptam să fie bine, ‎dar chiar atât de bine?
‎Nu știu.
‎Te îngrijorează ceva
‎ce aș putea să aflu ‎din conviețuirea noastră?
‎N-are rost să mint, mă frământă…
‎întoarcerea acasă, ‎când o să vedem cum ne potrivim.
‎Mă frământă restul vacanței.
‎Înțelegi? Oricât de bine ne-am simți…
‎Sunt multe necunoscute.
‎- Multe. ‎- Da. Știu.
‎Te neliniștește întâlnirea cu ceilalți?
‎- Cum crezi că va fi? ‎- Abia aștept.
‎- Da? ‎- Cred că toți suntem curioși.
‎- Da. ‎- Cum arată ceilalți.
‎- Ce alte cupluri s-au format. ‎- Da.
‎Cum se înțeleg.
‎Dar, evident,
‎în momentul ăsta ‎nu-mi pasă de nimeni altcineva.
‎- Da, nici mie. ‎- Punct.
‎Dar nu vreau nici să mint.
‎Sunt puțin curios în legătură cu ei.
‎Sigur. E normal.
‎Așa că…
‎Ce părere ai…
‎dacă aș sta puțin de vorbă cu Micah?
‎- Nu te-ar deranja? ‎- Nu.
‎Mi-e bine acum. Sunt…
‎fericit cu decizia mea.
‎- Da. Și eu. ‎- Înțelegi?
‎E important să fim siguri.
‎Oricât de profunde au devenit legăturile…
‎la un moment dat ‎au luat-o pe căi separate.
‎Iar noi am ajuns aici, ‎am mers până la capăt, asta contează.
‎- Categoric. ‎- Da.
‎Și am vorbit puțin
‎despre neliniștile noastre ‎de dinainte să avem relații intime.
‎Da.
‎Te foiai prin cameră. ‎Eu te întrebam de ce tragi de timp. Ce?
‎Să-i dăm bătaie!
‎Emoțiile.
‎Ce-ți trecea atunci prin minte?
‎Cum am spus, am avut o alchimie fantastică ‎de la bun început.
‎- Dar, când se leagă toate… ‎- Da.
‎Nu știu ce gândeai tu, ‎dar ștacheta mea era extrem de sus.
‎- Da? ‎- Da.
‎Și, în sinea mea, ‎speram ca realitatea să răspundă
‎așteptărilor noastre.
‎Și a fost așa?
‎- Așa aș spune. ‎- Și eu mă gândeam. De acord.
‎Sută la sută. O mie de miliarde…
‎Și să te privesc în ochi pare intim, ‎fiindcă n-am făcut asta.
‎E demențial ‎să-ți asociez vocea cu chipul, cu trupul.
‎- Cu ființa ta. ‎- Da.
‎Și să mă gândesc
‎că am fost mai mult despărțiți ‎decât împreună până acum.
‎Și tot pare foarte firesc.
‎- Înțelegi? ‎- Așa e.
‎Mă tot rog și sper: „Să nu fie prea frumos ‎ca să fie adevărat!”
‎Da.
‎Chiar să fie așa de bine ‎și să fie adevărat.
‎Ești tot ce-mi doream, înțelegi?
‎Drace!
‎Ce frumos!
‎Nu, pe bune, iubitule.
‎Și tu ești tot ce-mi doream.
‎Da!
‎Bună!
‎- Bună, Chels! Ce faci? ‎- Bună! Mi-a fost dor de tine!
‎Bagă mare! Ce mai faci?
‎Salut! Ce mai faci, frate?
‎- Iubitul meu, Marshall. ‎- Bună!
‎Bună, Chelsea!
‎Bună, sunt Jackie! Îmi pare bine.
‎O aud pe Chelsea.
‎Bună!
‎Ia stai, e frumușel!
‎Doamne! Mor!
‎- E frumușel. ‎- Ți-am zis!
‎- Vai de mine! ‎- Bună!
‎- Ce faci, Tiff? ‎- Marshall! Doamne! Ce mă bucur…
‎Marshall îmi amintește ‎de ‎Prințul din Bel Air,‎ Will Smith.
‎- Stați așa! ‎- Vai de mine!
‎Stați așa!
‎Salutare!
‎Bună! Eu sunt Irina.
‎- Kwame. Îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎Ce faceți?
‎Bună!
‎Bună, doamnelor!
‎Salut!
‎- Bună, scumpo! ‎- Ce faci?
‎Bună, Paul! Mă bucur să te văd!
‎- Tiffany. ‎- Tiffany. Bine. Drăguț.
‎- Micah? ‎- Da, mă bucur să te văd.
‎- Eu sunt… ‎- Micah.
‎Kwame!
‎Doamne! Bună!
‎Kwame mi se pare foarte chipeș
‎și cred că e la fel de minunat ‎cum mi-am imaginat.
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Cred că între mine și Micah e ceva
‎dincolo de aspectul nostru fizic.
‎Micah putea arăta cel mai ciudat din lume
‎și tot m-ar fi acaparat prezența ei.
‎E foarte frumoasă. Mă simt atras de ea.
‎Sunt atras de ea. Îmi pare rău.
‎Prima noastră seară împreună ‎a fost nebunie curată.
‎Înțelegeți? Adică… e logodnica mea, frate!
‎- Da. ‎- Și abia acum o întâlnesc.
‎- Da. ‎- Adică…
‎Ce experiment, frate!
‎- Așa e. ‎- Dar îmi place foarte mult.
‎Vine firesc.
‎- Așa cum trebuie. ‎- Da. E firesc.
‎- Da. Sau cum speri să fie. ‎- Da. Cum speri să fie.
‎Ce vreau să spun e… Hai să punem…
‎Drace!
‎Ce rânjet ai!
‎- Din prima! ‎- Doamne!
‎- Până la urechi! ‎- Păi, frate…
‎- E grozavă. ‎- Jackie?
‎În toate privințele. Uite-o! Strălucește!
‎- Superbă. ‎- Da, așa e.
‎Nicio stânjeneală, nimic.
‎Parcă suntem împreună de ani de zile.
‎- Voi ați făcut-o? ‎- Nu.
‎Eu și Paul, nu.
‎- Drace! ‎- Eu sunt ruptă.
‎Ruptă, frate!
‎Așa îmi place. Pentru tot restul vieții.
‎- Doamne! ‎- Mă bucur.
‎Nu mă șochează, ‎mă bucur pentru tine. Mă așteptam.
‎E foarte senzuală.
‎Cum a fost să faceți sex?
‎- Încă n-am făcut sex. ‎- Ce?
‎Sunt la ciclu. Faza e că n-am vrut ‎să fie asta prima experiență cu el.
‎Nu înseamnă că nu știu ‎cum să-i fac plăcere fără să facem sex.
‎- E în regulă. ‎- Bine.
‎- Pentru bărbații noștri! ‎- Și pentru noi.
‎Ne-am descurcat bine. Noroc!
‎Îmi dai o tequila cu bere de ghimbir?
‎E ciudat să-ți asociez vocea cu chipul.
‎E foarte ciudat!
‎- Știu. ‎- Nebunie! Mă bucur să te văd.
‎Da, și eu mă bucur.
‎E interesant, fiindcă acum, că te văd…
‎Eu și Paul… Îl iubesc la nebunie, ‎dar mi-a fost greu să le asociez.
‎Dar la tine se potrivesc mănușă.
‎Și eu mă gândeam la asta.
‎Între noi, de la început a fost… bum!
‎Rar mi se întâmplă ‎să simt o astfel de conexiune.
‎Așa că a fost…
‎A fost ciudat la început. În fine.
‎Acum cum îți merge? Bine?
‎Bine. Excelent, aș spune.
‎Bine.
‎Țin mult la tine ca om ‎și conexiunea dintre noi…
‎Încă mă gândesc la tine. ‎Îți doresc tot binele.
‎Vreau să fii fericit.
‎Sper că Chelsea ‎e cea care o să te facă fericit.
‎Ai spus ceva absolut caracteristic ție.
‎De ce mi-e absolut caracteristic?
‎Fiindcă ai o inimă de aur. Am simțit asta.
‎Și eu cred asta despre tine.
‎Mă tot gândesc ‎la ultima noastră conversație.
‎Știu că am tăiat-o scurt: ‎„Bun, s-a terminat, pa!”
‎Și e greu, fiindcă amândoi simțim ‎ceva puternic și…
‎- N-a fost ușor. ‎- Știu.
‎- Știi? ‎- Sigur că știu.
‎Nici pentru mine n-a fost ușor. Deloc.
‎Da. A fost un moment dureros. Adică…
‎Nu spuneam că nu te vreau.
‎Spuneam că am nevoie să reflectez ‎și să fiu sigură că iau decizia corectă
‎pentru amândoi,
‎fiindcă erau mari șanse ‎să fiu cu tine până la capăt.
‎Fiindcă îmi dădeai siguranță, ‎putere și tihnă.
‎Niciodată n-am simțit ‎că am o bază mai puternică.
‎Au fost momente ‎când eram foarte sigur pe ce e între noi.
‎Și eu. Vreau să știi asta.
‎- Da. ‎- Vom pleca de aici cu adevărata pereche…
‎Și asta a fost.
‎Te referi la Chelsea. ‎N-am fost prea apropiate.
‎Dar, cunoscând-o mai bine, ‎simt că e foarte autentică.
‎Doar că uneori e cam exagerată…
‎Sunt sigură că știi deja. ‎Dar nu se preface.
‎Nu e vreun…
‎teatru, așa e ea.
‎E foarte autentică.
‎Mă bucur că ai putut ‎să-ți găsești adevărata pereche.
‎- Da. ‎- Și, cu asta, basta. Nu?
‎Da.
‎Vreau doar să știi ‎că, dacă simți nevoia să vorbim…
‎Știu că acum ești fericit. ‎Dar să știi că sunt aici.
‎Ești extraordinar.
‎Și tu ești extraordinară.
‎Așa că… Da.
‎- Paul! ‎- Ce mai faci?
‎- Doamne!
‎Ce întunecată ești! ‎Brunetă, în negru. Nu mă așteptam.
‎- Zău? ‎- Da.
‎Nu semănați deloc. ‎El tot spunea că semănați.
‎- Ba da, puțin. Părul… ‎- Părul mai ondulat.
‎Ce ciudat!
‎Aveam mari așteptări în privința Irinei ‎și mi s-au confirmat.
‎Legat de costumul ei de baie, ‎încerc să-mi țin privirea
‎la nivelul orizontului, cum ar veni.
‎Cică…
‎- Zack! ‎- Doamne! Ești groaznică.
‎Nu mă săruta când am gura deschisă! ‎Pupă-mă pe obraz!
‎Poftim!
‎Avem o mică sirenă!
‎Zack e genul meu, teoretic.
‎Brunet, ochi căprui, ‎trăsături proeminente.
‎Îmi plac bruneții.
‎Dar, când l-am văzut, mi-am zis: ‎„Nu știu cine e ăsta.”
‎Poate m-am speriat fiindcă eram copleșită.
‎Sper să evoluăm, dar, de fiecare dată
‎când mă atinge, simt o mare respingere.
‎Când m-a luat brațe, noaptea… ‎mai să-mi stea inima în loc.
‎Și am făcut…
‎Dar nu în sensul plăcut.
‎Aș vrea să mă regăsesc în ce spui, ‎dar e foarte diferit.
‎Cum a fost cu Paul?
‎Chestia e că eu și Paul ‎ne-am înțeles imediat.
‎- Prietenește. ‎- Paul e superb.
‎- Știu, dar… ‎- E al naibii de… Ce dracu'?
‎Pot să-ți spun? ‎Când l-am văzut pe Paul prima dată, am…
‎Nu era genul meu. ‎Ceea ce sună foarte superficial.
‎Da.
‎Paul mi se pare foarte atrăgător.
‎Simt că e genul meu.
‎Și asta mă face să văd ce nu am cu Zack.
‎Vreau suc de limetă. Scuze!
‎E o diferență între orice alt tip ‎care mă îmbrățișează și Zack.
‎Nu e ce trebuie și nu știu dacă va fi.
‎Mă îngrijorează ‎că nu există atracție fizică,
‎deși la ceilalți văd că există.
‎Abia aștept să ne gătești ceva rusesc.
‎Și eu. Am pregătit ingredientele de borș.
‎Dar nu le-am nimerit.
‎Eu nu știu să gătesc mâncare rusească.
‎- Păi, e… ‎- Dar te-aș putea ajuta.
‎- Mama știe. O să fie bine. ‎- Să ne dea rețete!
‎- Bați palma? ‎- Dar rusești. Da.
‎Stai, fă faza cu pistolul! ‎Cu degetul. Gata?
‎Îmi vine să zic: „Dă-o-ncolo!” ‎Nu mă interesează asta cu Micah.
‎Dar e ciudat s-o văd față în față.
‎E ciudat.
‎- Chels e iubita mea. ‎- Bine.
‎I-am zis: ‎„O să o văd, n-o să mă afecteze.”
‎Adică…
‎E greu, înțelegi? Adică…
‎Simt ceva pentru ea. Da.
‎Adineauri m-a îmbrățișat ‎și a fost foarte bizar
‎să asociez corpul cu vocea, ‎mintea, inima și sufletul.
‎Cum am început să vorbim, eu am…
‎Am început… Înțelegi?
‎A fost greu s-o iau în brațe.
‎Mă cam aprinsesem după ea.
‎- Știu. ‎- Înțelegi?
‎Mai știi când Chels voia ‎să vorbească despre Kwame
‎și tu ai zis: „Tipul voia ‎s-o ceară de soție pe Micah aseară”?
‎Și ea a făcut…
‎„În fine!”
‎La un moment dat adormeam ‎și mă trezeam cu gândul la ea.
‎A însemnat mult pentru mine.
‎- Da. ‎- Și eu, pentru ea.
‎- Alo! ‎- Da, iubito?
‎Îmi dai niște… După ce termini.
‎- Da. ‎- Guacamole și chipsuri?
‎Sigur.
‎Și s-a terminat. ‎Pur și simplu. Instantaneu.
‎Kwame!
‎Eu și Micah vrem niște tequila. ‎Ne aduci tu?
‎Serios? Minunat! ‎Dați-vă jos și luați-vă singure!
‎- Așa… ‎- V-a zis-o!
‎Tiff e la chipsuri și guacamole.
‎Tiffany, ne aduci două tequila, ‎dacă Kwame face fițe?
‎Cinci tequila. Pentru toate fetele.
‎„Kwame face fițe, du-le două tequila!”
‎- De ce ne-ai refuzat? ‎- Noi încă n-am băut.
‎Aoleu!
‎Pe bune!
‎- Unde vă sunt băuturile? ‎- Bem?
‎Da. Ce nu ne-ai adus tu.
‎- Da, știu. ‎- Îți dau eu.
‎- Ia te uită! ‎- Îmi iau altul.
‎Așa fac prietenii.
‎Doamne!
‎- Alo! ‎- Fiindcă nu mi-ai adus.
‎Tu oi fi prietenia întruchipată!
‎- Știu. ‎- Bine. Noroc!
‎- Micah, unde te duci? ‎- Micah, să bem pentru…
‎Stați așa! Aici!
‎Pentru o cerere în căsătorie ratată.
‎- Cerere ratată? ‎- Păi…
‎Glumeam.
‎Face fițe.
‎Kwame! Vino încoace!
‎- De ce e așa de răutăcios? ‎- E răutăcios.
‎Nu-mi plac tipii așa. ‎Frate, calmează-te, ce-i cu fițele astea?
‎Putem vorbi o clipă?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Mă duc să-mi iau și eu.
‎Auzi…
‎- Te… ‎- O clipă!
‎- Te-a deranjat comentariul? ‎- Da.
‎- Sincer… ‎- A fost de căcat.
‎Foarte bine.
‎De ce ai spus asta?
‎Mai întâi, las-o mai moale, ‎fiindcă nu sunt niciodată răutăcioasă.
‎- Mă cunoști. ‎- Încerc.
‎Mă crezi răutăcioasă?
‎- A fost de căcat. ‎- Ți-a rănit sentimentele.
‎- A fost… ‎- Dureros.
‎„Cerere în căsătorie ratată?” ‎Dă-o-ncolo! Nu e în regulă.
‎Mi s-a părut amuzant.
‎Mie, nu.
‎Țin la tine. ‎Ți-am zis de când te-am văzut.
‎Am zis: „Kwame!”
‎Așa că n-aș spune niciodată ‎ceva care să te rănească.
‎Nu mai face astfel de glume!
‎- E de căcat. ‎- Te rog să mă ierți.
‎- Fiindcă… ‎- Încă țin la tine. Serios.
‎Cum te simți?
‎N-am nimic.
‎Știi ce simt pentru tine.
‎Asta mă enervează, fiindcă am ‎o părere foarte bună despre tine.
‎Sincer. Indiferent ‎de ultima noastră discuție.
‎- E prima dată când ne vedem. ‎- Uită-te la mine!
‎Da.
‎Hai să ne întoarcem la ale noastre!
‎- Da. ‎- Cu cei de lângă noi.
‎Bine.
‎- Suntem foarte deschiși unul cu altul. ‎- Da.
‎M-am îndrăgostit de tine într-o capsulă. ‎Am avut sentimente puternice amândoi.
‎Ce am simțit cu tine a fost autentic.
‎În prima zi, ‎când am ieșit de acolo, am zis: „Kwame.”
‎Adică: „Mi-am întâlnit soțul oare?” ‎Așa simțeam.
‎Totul a fost autentic. Absolut totul.
‎Fiecare clipă.
‎Simt că iubirea mea pentru tine ‎a fost iubire
‎pentru cine erai, ‎pentru cât ții la ai tăi,
‎pentru tine, ca om? Da.
‎A fost absolut autentică.
‎Tu te-ai enerva dacă eu și Marshall
‎am sta de vorbă 20 de minute, ‎cum face Kwame cu parașuta aia?
‎- Kwame te iubește. ‎- Bine. Cred…
‎De ce? Două conversații? ‎De ce o țin langa?
‎Îți spun ceva. Nu există…
‎În viața mea nu aș călca strâmb.
‎Uită-te în spate!
‎- Dă-o naibii… ‎- Fată, eu l-aș nenoroci.
‎- L-aș nenoroci. ‎- Da.
‎E clar că sunt multe la mijloc.
‎Al dracului de multe.
‎Știu. Da.
‎Și sunt mulți factori ‎în ecuație, înțelegi?
‎- Ajunge! Mă duc să-i pun punct. ‎- Nu, lasă!
‎Ajunge!
‎- Te înțeleg. ‎- Du-te!
‎Dar nu vreau să… Vreau să se lămurească.
‎E nesimțire și față de persoana ‎cu care a decis să fie.
‎- Cu cine era? ‎- Nu știu.
‎- Unde e? ‎- Cine e? Paul?
‎Unde naiba e?
‎Știu că nu e normal. ‎Nimic din ce facem nu e normal.
‎Nimic.
‎Vreau doar să știi ‎că, indiferent cum decurge situația,
‎motivul pentru care am fost așa ‎cu tine în capsule
‎e că te iubesc ca om.
‎- Da. ‎- Și, orice ar fi, sunt lângă tine.
‎Serios. Rămân lângă tine.
‎Da.
‎- Vorbesc foarte serios. ‎- Da.
‎Am fost numai a ta.
‎Efectiv, am fost mereu numai a ta.
‎Da.
‎Nu știu.
‎M-am bucurat să te văd.
‎- Știu. Și eu, pe tine. ‎- Da.
‎Chiar te iubesc.
‎Ești minunat.
‎- Nu mai vreau să stau aici. Plec acasă. ‎- Nu…
‎- Pa! ‎- Nu!
‎Dacă pleci, plec și eu.
‎Frate, nu tolerez așa ceva.
‎Ce e?
‎Nimic. Absolut nimic.
‎Nimic.