Щоразу, коли ти програєш, ти такий грубий із усіма.
-То не говори зі мною! -Ти не вмієш програвати.
-Ти не повинна зі мною говорити. -Тоді йди.
Чоловіки.
Я зустрічалась із актором. Я знаю…
-Так. -Его просто…
-Він може вибачитися. -Так, він має перед тобою вибачитися.
Знаєте, як це з акторами?
Вони звикли, що їм усі догоджають,
і якщо вони вибрикують, люди кажуть: «О, нічого страшного».
Тож ось, чому він так вибрикує
і чекає, що всі йому потуратимуть,
щоб йому стало краще.
Якщо ти не вмієш вирішувати суперечки,
можливо, тобі не варто бути тут, серед зрілих людей.
БЕАР ҐРІЛЛЗ: ПОЛЮВАННЯ НА ЗНАМЕНИТОСТЕЙ
На цьому етапі «Полювання на знаменитостей» стає ще безжаліснішим,
ще динамічнішим.
Місця для помилки все менше.
Людина, яка відправиться додому…
це ти, Ширлі.
Дякую.
Ти маєш собою пишатися.
-Дякую. -Ти надзвичайна жінка.
Ти ніколи не здаєшся.
Ти показала свій дух, свою стійкість.
-Дякую. -Молодець.
Я провела найдивовижніший час, бігаючи від Беара.
Я зрозуміла, що вік тебе не визначає,
і ти можеш робити все, що надумаєш.
Я завжди у своєму серці пам'ятатиму це
як найфеноменальніший досвід, який у мене тільки був.
Неймовірно.
О боже. Хто це?
Зуу!
Він вийшов!
Так!
Ти легенда!
-Я весь мокрий. -Байдуже.
Ти це зробив! Сказав, що зробиш, і зробив.
Ти це зробив! Я знала, що ти вийдеш.
Тут, на шоу, ми із Зуу час від часу сперечалися,
але якби я захотів трохи співчуття
або щоб хтось дав мені справді слушну пораду,
він той, хто треба.
Ми хвилювалися, бо ти пішов без маскування, тож ми…
-Знаю! -Це було сміливо.
Ми подумали, що це сміливо.
Може, не будемо тепер маскуватися?
Це було важко.
Думаю, я довів, що розмір тут не проблема.
Головне це твоє серце, те, що всередині, твій розум.
Кожен має свою сильну сторону,
і я довів, що не можна судити книжку за її обкладинкою.
-Брама! -О, брама.
-Джо. -Отакої!
О боже. Ти це зробив!
Ти зробив.
-Джо, молодець! -Іди сюди.
-О боже. -Обійми нас.
Що сталося? Він тебе впіймав?
Він мене впіймав. Я втратив пильність.
Він підійшов ззаду й повалив мене.
-І ти навіть не знав, що він там був? -Я не знав.
-Було лячно, так? -Було лячно.
І тоді я дуже сильно роздратувався.
-Я думав… Я мав би… -Не дратуйся.
-Ти був там уперше. -Так.
-Молодець. -Молодчина.
-Дякую. -Неймовірно.
Ширлі.
Тепер, коли Ширлі пішла, у таборі утвориться величезна дірка,
бо вона для всіх була як мама.
Вона всім давала поради.
Вона залагоджувала всі суперечки.
Вона вміла розібратися з будь-чим,
і це дуже важливо в таборі.
Буде сумно, тож подивимося, як ми впораємося без неї.
Йо.
Як справи? Ти в нормі?
Лотті почала грубіянити, тож я сказав їй замовкнути.
-Що було причиною? -Ти.
-Чому? -Вони думали, ти вилетиш.
Я сказав: «Що? Він був роздратований через поразку».
-Так. -«Ні, не був».
-Я кажу: «Так, був». -Вона: «Ні, не був».
Кажу: «Так, був». «Ні, не був».
Я питаю: «Чому ти й далі кажеш "ні"? Бо я в цьому впевнений».
-Спокійніше, бро. -Я спокійний.
-Знаю. -Я справді спокійний.
Я просто думаю, що це непорозуміння. Через таку дрібницю.
Це сварка на рівному місті.
Прикро. Я знаю, які вони близькі.
Я знаю, яка між ними сильна дружба.
Як на мене, поводься сьогодні спокійніше.
Поговори з подругою.
Якщо вона не захоче слухати, ти хоча б спробуєш.
-Це покаже твою добру вдачу, бро. -Добре.
Слухай, я піду. Дякую, що вислухав мене.
Побачимося.
Я знаю, що Кола часом виражає себе по-різному,
але в нього золоте серце. Він такий хороший хлопець.
Сподіваюся, вони порозуміються.
О боже, від мене смердить.
-Усе добре, народ? -Усе добре.
Так. Ну, наскільки можна… Я не знаю.
Ну, добре.
Кола розповів, що ви трохи посварилися.
Я йому порадив поговорити з тобою… Коли він буде готовий.
-Коли захоче. -Так.
Він вибачиться, коли буде готовий.
Так, коли він буде готовий, він поговорить.
-Я можу не погоджуватися. -Так.
І він погано це сприйняв.
-Хай там як… -Так.
-Він із тобою поговорить. -Так.
Після вибачень я з ним говоритиму.
Гей, усе буде добре. Усе добре, подруго.
Заради блага групи, я піду й проясню все з Лотті,
вирішу цю проблему.
Я хочу почати спочатку.
-Лотті, можна з тобою поговорити? -Так, звісно.
Слухай, я знаю, ми посварилися, а я не хочу з тобою сваритися.
Я теж не хочу сваритися, добре?
Прикро, що це сталося. Емоції розпалюються.
Я не мав казати того, що сказав.
Ми обоє сказали речі, яких не мали б казати.
Я більше не хочу з тобою сваритися.
Я поважаю тебе як людину.
Я теж, і тому твоя реакція розчаровує мене ще більше, якщо чесно.
Мене це дуже засмутило, дуже розчарувало.
То ти не вважаєш, що ти теж погано зреагувала?
Чи як?
Я так не зреагувала б, якби не ти.
Я маю право на іншу думку.
-Авжеж. -Я маю право не погоджуватися.
Річ у тім, Коло, що коли ти чимось засмучений,
через це страждають усі.
Я вибачаюся за свою поведінку, звісно,
але я лише кажу, що в цій ситуації я спалахнув,
бо й ти спалахнула.
Для танго потрібні двоє, якщо ти розумієш, про що я.
Але саме ти розпалив у мені цей вогонь.
Я не зірвалася б, якби ти не огризався
і не говорив зі мною з такою неповагою.
Те, що я казав, було правдою.
-Я не можу говорити з незрілими… -Я не незрілий.
-Твоя реакція була незрілою. -Я дорослий.
Це не тільки я.
Я не із собою сперечаюся. А з тобою.
Так, ти сперечався зі мною, бо вчинив неправильно.
-Але я був правий. -Як ти цього не розумієш?
Чому ти не можеш просто підійти й сказати: «Вибач за те, що сталося. Забудьмо це»?
Ти маєш бути правим.
Ти завжди маєш сперечатися. Ти завжди маєш дутися.
Завжди щось повинно бути. Це виснажує.
-Добраніч, Лотті. -Я не хочу завтра бути у твоїй команді.
-Я не… -Я не хочу…
-Якщо я буду з тобою в команді, я перейду. -Байдуже.
Я намагався все владнати, і це зрикошетило мені в обличчя.
І я надто старий для цих шкільних драм.
-Люба, усе гаразд? -Я в нормі.
-Усе тільки заплуталося. -Так.
Я не заслуговую, щоб на мене так зривалися.
Він спробував вибачитися?
Він сказав: «Вибач, але ти маєш визнати свою відповідальність».
Це не вибачення.
Він вибачився.
Той, хто забуде про свою гордість, стане кращою людиною.
Він просто не вміє казати «вибач» так,
щоб це було просто «вибач».
Хай би як Лотті його любила й поважала,
вона має визнати, що її грубий тон
і певний спосіб спілкування
не допоможуть йому стати іншим.
Якщо вона хоче, щоб він змінився, вона має змінити підхід.
Лотті, що це за слово в тебе на щоці?
ЛЮБОВ
Керуйся любов'ю. Ти маєш любов у серці. Ти вмієш любити.
Я така рада, що Зуу зі мною поговорив.
Я більше не хочу сперечатися.
Я сказала Колі деякі речі,
які, мабуть, не мала б йому говорити.
Коло, вибач, гаразд? Я більше цього не хочу, добре?
Я більше не хочу цього робити, добре?
Просто облишмо це.
Розумієш, що це для мене означає? У мене бували… І це…
-Гаразд, ходімо. -Так.
-Вони помиряться. -Так.
Вони помиряться.
У мене в житті бували ситуації,
коли люди говорили зі мною так, як говорив ти,
і я на це не зважала, але це відбувалося знову,
і ставало тільки гірше,
а я в результаті почувалася зламаною.
Тепер я не дозволяю людям так зі мною говорити.
Я себе захищаю, розумієш?
Розумію, і тому я і вибачився
за свою поведінку перед раніше,
але ти почала кричати.
-І я такий: «Що?» -Але це не…
Це не звучало як «вибач»,
коли ти сказав: «Вибач, але танго танцюють двоє».
Ні, я не це мав на увазі.
Я мав на увазі, що… я це почав,
а потім
це перетворилося на те, чого я ніколи не мав би допустити.
Вибач, що я так відреагувала.
Думаю, зараз усе добре. Нам просто потрібно рухатися далі
і забути про це.
Коло, ми маємо дещо визнати зараз, добре?
-Ти не дуже добре сприймаєш поразки. -Так.
Дякую!
Це все, чого я хотіла.
Нарешті ми зробили крок уперед.
Кола визнав, що не вміє програвати.
-Я хочу, щоб ти оголосив про це групі. -Я це зроблю.
Добре, зроби це.
Народ, Кола хоче дещо сказати групі.
Гаразд, починай.
-Я маю дещо сказати. -Так?
Я не дуже добре сприймаю поразки.
-Це для нас несподіванка. -Я мав це визнати.
-О, я маю на увазі… -Яка несподіванка.
Друзі, між нами все добре.
-Ми змогли порозумітися. -Добре!
Сімейка Брейді повернулася!
Знову разом!
Тепер, коли все вирішено, я почуваюся краще,
і ця дружба, імовірно, стане сильнішою,
бо ми про все відкрито поговорили.
Люблю вас усіх.
Бережи себе.
Отакої. Що, цей хлопець залишив чергову записку?
-Так. -Так.
Нова записка.
Ріка вогню.
Що це взагалі означає? Якийсь оксюморон.
Так.
Я не надто дружу з водою, тож якщо це має стосунок до води,
мені потрібні сильні плавці.
О, дивіться. Чому брама відчинена?
О, це Беар. Дивіться.
Він виходить із ями. Він живе в ямі?
Мабуть, він живе в ямі.
Гаразд, ходіть зі мною до вогнища.
-Привіт. -Новий день.
І на вас чекає нове завдання.
Випробування однозначно ускладнюються.
І як ви, імовірно, зрозуміли з моєї записки вранці,
в наступному завданні вам доведеться розпалити вогонь,
тож я дам вам декілька простих порад,
як добувати вогонь у диких умовах.
Використовуйте тильний бік ножа, не лезо, щоб розпалити вогонь за допомогою кресала.
І ми добуваємо іскри.
Я прийшов сюди вчитися.
Одна з речей, які вміють робити люди
і яка відрізняє нас від тварин, це вміння створювати вогонь.
Отже, це називається «тріски».
Це трут.
А це ваше тверде паливо.
Джо, я хочу, щоб ти став ніндзею вогню для команди.
Просто багато… Багато іскор.
Ніжно… Просто відчуй, як це працює.
І це чудово.
-Бум! -Так!
-Гаразд. -Бачите, як гарно він це зробив?
-М'якість і спокій. -Контроль. Це все, що потрібно.
Я дуже хочу перемогти.
Я хочу запалити лютий вогонь і розправитися з цим завданням.
-Гаразд, друзі. -Чудово. Дякую.
-Дякую, Беаре. -Дякую.
Дякую, Беаре.
Це одне з наших останніх випробувань, можливо, тож впораймося з ним.
Проведімо час добре, бо завтра один із нас поїде додому.
Отже, уперед!
Уперед!
Це дуже надихає.
-Вона як Голлі Віллобі, але менше. -Так.
Готові до випробування.
У «Полюванні» залишилося тільки шестеро,
і зараз вони прямують до річки Колорадо,
де виборюватимуть право не йти у Ведмежу яму.
Але хто живе у Ріці вогню?
У цьому випробуванні ви поділитеся на команди
і спускатиметеся річкою.
Ви маєте взяти рафти й весла,
надути рафти
і вирушити в каньйон,
збираючи все, що може вам знадобитися,
а тоді прибути на пляж і розвести багаття.
Команда, яка першою закип'ятить на вогні казан із водою, переможе.
Ось так просто.
Отже, нам потрібні дві команди з трьох.
Зуу, ти вибрався з Ведмежої ями, тож обирай команду.
-Хто це буде? -Я візьму Уну й Стеф.
Уно й Стеф, молодці. Це команда Зуу.
Я відразу захотів обрати Уну й Стеф.
З ними я можу спілкуватися,
і я знав, що вони будуть зібранішими,
ніж Лотті, Кола й Джо..
-Згодні? -Так.
-Чудова команда. -Добре.
Я дуже впевнена в нашій команді.
Учорашня суперечка з Колою
зблизила нас іще більше,
а з Джо двічі все пройшло добре,
тож я не знаю, що може піти не так.
Отже, у нас дві команди. І тепер потрібен лише Беар.
Він там. Як нам починати, Беаре?
Гаразд, це випробування починається звідси.
Зі стрибка з цієї скелі у воду.
Я хотів би, щоб хтось це продемонстрував.
Потрібен доброволець.
-Думаю, я… -Кого ти обираєш?
Голлі.
-Голлі? -Голлі.
-Що скажеш? -Я на це не підписувалася.
Ноги разом, руки схрести на грудях,
визначся куди стрибаєш,
а тоді наважся на це.
Гаразд, я не хочу дивитися вниз.
Чекай. Гаразд, я обираю точку.
-Поїхали. -Раз, два, три, стрибай!
Прошу, повертайся!
-Молодець! -Голлі, це було гарно.
Як у підручнику.
Чому він такий крутий? Він дуже крутий.
-Пам'ятаєш, що робити? -Давай, Зуу.
-Ноги разом, рухи схрещені. -Так.
-Зосередься, наважся… -Так.
…і стрибай.
Стрибаючи в цю річку… По-перше, дозвольте сказати,
там було глибоко.
Я молився, щоб тільки виплисти.
Коли я виплив, я сказав: «Я це зробив. Я вижив».
Перепливи річку, візьми мішок. Давай.
Так, наступна, поїхали.
Я так боюся.
-Мені страшно. -Звіісно. Усім нам.
-Готова? Раз, два, три, давай. Гарно. -Лотті!
Молодець, Стеф.
Молодець, Джо.
-Усі впоралися. -Такі молодці.
Починається.
Щойно команди візьмуть і надують свої рафти,
вони вирушать у перегони вниз річкою,
збираючи все, що може допомогти їм розпалити вогонь
і закип'ятити воду в кінці дороги.
-О боже, це було жахливо. -Перефокусуйтеся. Починайте.
Так, не поспішайте.
Не поспішайте, народ.
Цей мішок для того, щоб надути човен.
Джо, відразу здогадався. Розумник.
-Більшість не можуть розібратися. -Для чого це?
-Це мішок. Закриваєш його… -Схоже на штанину.
-Стискаєш і надуваєш. -О, ясно.
Повітря заходить, і ти його виштовхуєш…
-Ти витискаєш повітря. -Джо молодець.
Він чудово діє в команді.
З ним ми завжди перемагали.
Це справді працює! Гаразд.
-Що це? -Не хвилюйся за це.
-Я не впевнена. Думаю, треба… -Це мішок. Просто продовжуй.
-Просто дути? -Просто дуй, так.
Повітря зайшло? Так? Закриваємо.
Синя команда була попереду, коли дійшло до надування рафта,
і я відчував, що ми програємо.
Я бачу, що вони роблять. Треба робити те саме.
Що це?
Ми такі: «Як це робити? Що це ти робиш?»
Тож ми подивилися на іншу команду
і, по суті, повторили за ними.
Так, я це визнаю.
Ти стискаєш це, як волинку.
Стискай зі свого кінця, а я стискатиму зі свого.
Ось так. Нарешті, друзі. Нарешті.
Надувати рафт було нереально важко.
Коли ми зрозуміли, як це робиться, це все одно було важко
Ми втратили час.
Давай, Коло.
І не забувайте видивлятися будь-що, що може вам знадобитися для багаття.
Як команда, ми діяли блискавично.
-Так, бро, продовжуй… -Так, уперед.
Усе ніби йшло добре…
Так, добре.
…доки ми не опинилися у воді, і тоді…
-Гребімо разом. Не панікуй. -Вибач.
Ти маєш мене слухати.
…комунікація кудись поділася.
-Коло, ти в нормі? -Так.
Коло, давай.
Кола погано давав собі раду з рафтом.
З цим одномісним рафтом так важко.
Уліво — це вправо, управо — це вліво.
Я ходжу колами.
Серйозно?
Я не можу зрушити з місця.
КОЛА - СИНЯ КОМАНДА
Давай.
Так, майже готово.
Давайте. Вам ще наздоганяти.
Ми дуже відстали на початку.
Нам не вдавалося заштовхнути повітря, але зрештою ми це змогли.
Так, готово.
Зелена команда, Сині мають перевагу, але ви можете наздогнати.
-Так. -Уперед.
-Зуу, може, сядеш у цей? -Не думаю, що це має сенс.
Якщо він витримав Колу, витримає і мене.
Зуу твердо вирішив сісти в одномісний рафт,
а ми кажемо: «Ні, ні, ні».
Тож мені довелося ним покомандувати.
-Якщо я сяду в цей, я потону. -Ми втрачаємо час.
Я кажу: «Зуу, ти йдеш у двомісному».
-Я заліз. -Ми їх наздоженемо, добре?
-Так. -Гаразд.
-Дякую, народ. -Молодці. Командна робота.
Ми зможемо! Уперед.
ЗЕЛЕНА КОМАНДА
-Чекай. -Усе добре?
Дивися, там дрова, так?
Давай, Коло. Молодець.
Ми з Джо були тими,
хто справді збирав усе необхідне, щоб розпалити багаття.
-Гаразд. -Ми випередили іншу команду.
-Поїхали. -Ви це взяли?
Ми взяли дрова.
Добре.
Думаю, ми з Джо добре впоралися.
Кола, якщо чесно, впорався погано.
Він погано управляв рафтом.
Коло, роби маленькі рухи. Будь спокійним і зібраним.
О, якого біса.
СИНЯ КОМАНДА КОЛА
ЗЕЛЕНА КОМАНДА
-Ти щось бачиш? -Ми щось бачимо, Зуу?
Я поки нічого не бачу.
Зачекай, Зуу. Зараз почнуться пороги.
Ми йшли повільно й впевнено.
Ми були позаду, але зберігали спокій.
О, мій човен!
А тоді почався невеличкий хаос.
-Потрібно вийти. -Так.
-Виходимо зараз? -Так.
-Усе гаразд? -Так.
Так, продовжуй. Я в порядку. Я впевнена.
Але ми підтримуємо одне одного.
Ми подорожуємо разом.
Зуу спокійний.
-Я в нормі. -Він розгубив свій негатив.
Візьми дрова. Поклади їх сюди.
-Я взяв. -Ми змогли, друзі.
Дякую. Я дуже вас ціную, друзі.
Дякую, що допомогли.
Коло, давай.
-Коло, ну ж бо! -Давай, Коло.
Коли ми дісталися порогів, усе трохи погіршилося.
Я чую шум. Озираюся і бачу…
Мій човен тоне!
Чортів рафт лопнув, і я тону.
Коло, тягни його.
-Уже має бути недовго. -Гаразд.
Я тону!
-Усім дихати. -Гаразд.
Усе добре. Інші нас ще не наздогнали.
Усе добре.
Кола плив поруч, і з ним ніби все було в порядку,
і я подумав:
«Це ніби працює».
Наздоганяй. Ти маєш плисти швидше.
Вони вже позаду нас, треба рухатися.
-Коло, давай! -Продовжуй.
Моя команда мене залишила. Ми перейшли в режим паніки.
КОЛА
СИНЯ КОМАНДА
ЗЕЛЕНА КОМАНДА
-Уперед. -Давай. Продовжуй.
-Ви там в нормі? -Так!
Там зелений мішок.
Ми збираємо речі, складаємо їх у рафт.
Вони близько. Зберігайте мотивацію.
І тоді ми з Уною кажемо одна одній:
«Може, нам кинути цей рафт і покласти все до Зуу?»
-Хочете, щоб я це взяв? -Може, нам це кинути?
-Так. Він нам не потрібен. -Добре.
Так ми пливемо значно швидше, ніж коли штовхаємо рафт.
Тож ми переклали все в рафт Зуу, а тоді знову рушили вперед.
Погляньте на нас. Неймовірний дух.
Так, вони попереду Але це неважливо
Я в більшому човні Бо я трохи жирний
Але я впораюся Підніму трохи бризок
Пливіть собі Ніби це неважливо
Коли команди прибудуть на пляж,
вони мають якнайшвидше розпалити багаття
і закип'ятити казан води.
Ну ж бо, Коло. Ти зможеш.
-На пляж? -Так.
Діставшись пляжу, ми все ще були попереду.
І Сині вже на місці.
-О боже. Зупинися. -Добре.
-Де ваш товариш по команді? -Він тут.
Де його човен?
-Втрачений. -Затонув.
Кола залишився позаду,
але ми все одно були попереду іншої команди.
Вони прямо перед нами. Я їх бачу.
Ми їх явно наздогнали..
Не здавайтеся, народ.
-Візьми великі дрова. -Раз, два, три, чотири.
Поклади на землю. А це нагору.
Коли навколо вогню товпиться стільки людей…
Ні, дивися, Джо.
…і кожен хоче робити щось своє, це не завжди добре.
-Думаю, треба додати у вогонь спирту. -Ні.
Ми на місці. Уперед!
Ми дісталися берега, і стало ясно, що інші нас сильно випередили,
бо вони вже майже розвели вогонь.
-Візьми вазелін… -Я наберу води.
…і почни намазувати.
По суті, гра завершилася.
Пам'ятайте, це перегони.
-Берімося за вогонь. -Куди йти?
Туди.
-Гаразд. -Так? Добре.
Ось так. Поїхали.
Так, підтримуймо вогонь, бо, чесно… не дамо йому згаснути.
Так, візьмемо це… Ще ні. Лише трохи.
Він гасне!
Ми були напружені, але ми намагалися розвести вогонь,
і нам не вдавалося, тож ми трохи дратувалися.
Використовуйте те, що маєте.
Ми просто всі взялися до справи.
Ми побудували основу,
і тоді ми з Уною почали додавати все інше,
а Зуу добував іскри.
-Навпаки. До себе. Ось так. -Ось так. Легкі удари. Пам'ятай, легкі.
Так. Тепер розпалимо трут.
Іскра, і займається вогонь.
-Так, набери води. -О, друзі, молодці.
Ні.
Згадайте, як я вас учив розпалювати вогонь.
Тильним боком ножа, Лотті.
Трохи нахили. М'яко.
Так, дай це нам. Добре.
Думаю, так ми зможемо розпалити.
-Добре. -Не марнуйте.
Так, давайте.
Ці маленькі гілочки.
Сухі, добре? Візьми ці.
-Розламай ці. Поклади. -Не задушіть його.
Кладіть у вогонь тільки сухе.
-Гаразд. -Добре.
Хлопці діяли хаотично.
-Ще не зараз. -Ні.
Треба робити це з любов'ю.
Джо дуже нервувався.
Це ці тоненькі палички? Більше вазеліну туди.
Це нам не потрібно. Тут забагато всього.
-Нехай розгориться. -Треба його збільшити.
Ви кладете туди забагато. Зупиніться.
Я відчувала, що тягну команду на собі.
Думаю, сама я впоралася б краще.
Полум'я згасає.
-Ти його душиш. -Ні.
Джо і Лотті почали сперечатися.
-Ми це просрали. -Не просрали.
Лотті починає робити зайве, як і завжди,
але Джо вміє розводити вогонь.
Так і є. Він мав рацію.
Так, зроби це.
У нас є вогонь. Ми поставили воду.
-Вона має закипіти. -Добре.
Цей, вибачте, секс утрьох цілком працює.
Ви дуже серйозно відставали,
а тепер, я сказав би, ви раптом вирвалися вперед.
І я така… Я дивлюся на інших.
Вони сваряться, у них немає вогню, і я така:
«Ми це зробимо?»
Нагору тільки маленьке,
і ми просто розпалюємо купку сушняку.
Не задуй його.
-О, уже близько. -Вона нагрівається?
Я бачу бульбашки!
Можливо, мені зда… Так, вона кипить!
Добре, ми закінчили.
-Так! -У нас закипіла вода.
Так!
Я так нами пишалася,
бо це класична історія про зайця й черепаху.
Ми не поспішали, зберігали спокій і працювали як команда.
О боже!
І ми пережили цю ейфорію перемоги над іншими.
Ви дивовижні. Ви так мені допомагали.
Ви чудові. Ви це зробили.
Ми перемогли в цьому завданні, так?
Ріка вогню — це Річка-дрібничка.
Головне, чого я сьогодні навчився, це те,
що важливо не як ти почав, а як закінчив,
і здаватися не можна.
По-перше, ви молодці.
Ви, друзі, не мали права програти.
-Так, знаю. -Ви це знаєте?
Оберніться. У вас горить вогонь.
І знаєте, чому він горить?
Бо тепер ви дали йому простір.
Ви розвели вогонь за п'ять хвилин до них,
і у вас були маленькі частини нагорі і великі внизу.
Ви продовжували класти маленькі нагору Горіти було нічому.
І щойно ви це облишили,
ви дали вогню простір і кисень, і він чудово горить.
Так.
Дуже добрий початок. Жахливий кінець, і ми за бортом.
Але маємо, що маємо.
Я сказав би, що ви заслужили на перемогу.
І мені це подобається, бо ви не здавалися.
Ви не падали духом.
Ви працювали разом, і це врятувало вас від Ведмежої ями.
Тож ви молодці.
Молодці, Зелені.
Це справжнє повернення.
Однак це означає, що ви, Сині, завтра вирушите у Ведмежу яму.
Тож раджу вам повернутися в табір і підготуватися до цього.
-Гаразд. -Залиште це в минулому, добре?
Усі молодці.
-Ми перемогли! -Ми перемогли!
-Я не можу… -Ну ж бо!
Це було просто… Ми так сильно відставали.
-Молодці. -Молодці, друзі.
Якщо чесно, нашій команді не вистачало…
-Нам забракло комунікації. -Ми мали зупинитися.
Так, ми мали б повернутися і забрати його відразу ж. Так.
-Гарний день. -Нам тут уже недовго залишилося.
Це міг би бути один із останніх вечорів.
Я знаю. Боже.
-Але ви так швидко розібралися з рафтом. -Так.
Усе просто трохи розвалилося. Ми діяли хаотично.
-Це було дещо… -Так.
Були речі, які ми могли б зробити краще.
Не можна думати: «Я могла б зробити це». Або «А що, як?»
Ми вже це зробили.
Ніхто не любить програвати.
Так? І через те, що сталися певні речі, я більше нічого не кажу,
коли хтось починає дратуватися, бо я знаю, до чого це призведе.
-Добраніч, Зуу. -Добраніч.
-Усе гаразд, Джо? -Так.
Ви його бачили? Він був у повній бойовій готовності.
Він загальмував.
Я завжди гальмую.
-Усім добраніч. -Добраніч.
-Добрий ранок, Джозефе. -Привіт.
-Усе гаразд? -Як справи, синку?
Я прокинувся сьогодні з припливом сил.
Треба використати цей день на повну і зробити його щасливим.
Сьогодні я розважатимуся. Усе це станеться.
-Так. -Я не нервуватимуся.
Якщо це мій останній день, чудово. То й що з того, правда ж?
Сьогодні вранці мені тривожно.
Я боюся, що сьогодні буде просто нереально складний день.
Гаразд. Одягаймося?
-Одягаймося. -Давайте.
-Уперед. -Зробімо це.
Ведмежа яма.
-Мій третій раз. -Мій другий.
Цього разу у Ведмежій ямі буде важко.
Я маю лише одну перевагу: я там уже був.
Я знаю ці пастки з вигляду.
Я трохи знаю цю місцевість.
Я маю шанс, тож я поки не здаюся.
Гаразд. Щасти вам, друзі.
-Щасти. -Тобі теж.
Учорашнє насичене випробування було лише легкою прогулянкою.
Зелена команда захекалася, надуваючи човен,
а Сині підмочили свою репутацію вогнем.
І зараз я завітаю на їхній парад і відправлю трьох із них у яму.
Джо, Коло і Лотті, ви пробудете у Ведмежій ямі 45 хвилин.
Є три виходи, і кожен може бути використаний лише однією людиною.
Кожен вихід тепер потребує більше одного інструменту.
Більше одного.
Це буде важко.
Якщо вас упіймає Беар або ви не вийдете вчасно,
ви автоматично вибуваєте.
Ви знаєте, що зараз буде. Час вийти в цю браму.
-Ідемо. -Давайте.
-Успіху. -Заходьте. Щасти вам!
-Бувайте, народ. -Бувайте!
Ви дивовижні!
Сьогодні я зроблю все, що потрібно, щоб дійти до виходу,
бо я хочу залишитися.
Цього разу у Ведмежій ямі я відчуваю, що моя доля вже вирішена,
але я зіграю свою роль.
Я повністю готовий. Я впораюся краще, ніж минулого разу,
і я сподіваюсь на свою удачу.
Гаразд, друзі. Ми знову тут.
Я справді ненавиджу це місце.
Ось воно. Три виходи.
Троє нас. Є три виходи. Ви не проти їх поділити?
Так. Що ви хочете робити?
Я піду до тунелю.
-Добре. -Я знаю, де тунель.
Я спробую драбину, бо я була там минулого разу.
-Я візьму позашляховик. Я знаю, де це. -Добре. Удачі.
-Команда. -Щасти вам.
Зробіть це.
Гаразд.
Дамо їм знати, що полювання починається.
Уперед!
Так, сюди.
О боже. Де я?
Гаразд, думаю, я просто заляжу тут.
Вони всі вже ветерани Ведмежої ями.
Ідуть. Зараз вони шукають своє завдання.
Їх непросто спіймати.
Сюди.
Я зрозумів, що у Ведмежій ямі важливі не лише фізична міць і сила.
Ти маєш рухатися, як тварина.
Режим бабуїна.
Це хитрість, суть якої у тому, щоб замаскувати твою людську форму.
Але це виснажливо.
Я його бачу. Я бачу машину.
Беар, можливо, уже бачив бабуїнів,
але такого бабуїна він іще не бачив.
Мені потрібне колесо, і мені потрібне це, хай би що це було.
Щоб втекти на позашляховику, Джо має заново прикрутити колесо.
але цього разу потрібні вже два інструменти.
Тільки коли Джо знайте ключ,
він дізнається місце розташування колеса.
-Вони вже у Ведмежій ямі. -Так.
Думаю, Джо буде тією людиною, яка повернеться.
Що думаєш про Колу?
У нього є всі здібності й навички, щоб звідти вибратися,
і я не здивуюся, якщо він повернеться.
-Як щодо Лотті? -Думаю, вона повернеться.
Я теж так думаю.
-Справді? -Вона видається такою впевненою.
Це було страшно. Не знаю, що це.
Я піду до драбини.
Сподіваюся, інструмент буде десь поблизу.
Отже, мені потрібні чотири планки.
Де вони? Гаразд.
Біля Кайманової скелі..
Щоб врятуватися через драбину,
Лотті повинна забрати чотири щаблі біля Кайманової скелі.
Якщо вона зможе дістатися щаблів непоміченою,
вона знайде інформацію про другий потрібний їй інструмент.
Це однозначно було тут.
Будь напоготові, Коло.
Виглядай його.
Вихід-тунель. Я його знайшов.
Але я дивлюся на тунель, а він повен піску.
І, подумати тільки, в нього вбиті якісь дерев'яні дошки.
Лопата. Чорна скеля.
Я дивлюся на мапу. Чорна скеля має те, що мені потрібно.
Я був на Чорній скелі. Я уже ветеран Чорної скелі.
Я це знав.
Гаразд, ходімо.
Тунель і драбина розташовані з однієї сторони сухого русла,
а позашляховик — з іншої.
Тож із мого боку буде розумно розташуватися по центру, у руслі.
Цим руслом так і хочеться скористатися
як основним проходом,
бо це чудовий інструмент навігації, щоб зорієнтуватися.
Але це також
небезпечна зона.
Я завжди за нею спостерігатиму.
Вони мають використовувати кущі, дерева.
Що густіші, страшніші джунглі,
то менша ймовірність, що я там буду.
Я зачекаю тут. Я маю хороше прикриття.
Я спіймаю будь-кого, хто пройде мимо.
Тут щось є.
Це тунель.
Гаразд.
І я бачу цей тунель, а в ньому — дерев'яні дошки для драбини.
Дошки на ланцюгу. Я маю знайти ключ.
Авжеж, ключ. Він аж там.
Щоб вивільнити щаблі, які потрібні Лотті для втечі по драбині,
їй потрібно знайти ключ,
який лежить на іншій стороні ями, майже за кілометр звідси.
Отже, це насправді… Треба пройти повз Дерево рішення.
Так, я за вами повернуся.
Те, що я чую, як мавпи не знаходять собі місця,
означає, що щось або хтось їх потривожив.
Це за пару сотень кілометрів звідси.
Я використаю цей камінь як хороше прикриття.
Лайно!
Я дістаюся Чорної скелі.
Я не втрачаю пильності.
Лайно!
Ось і Кола.
Він іде за інструментом.
Там зламана лопата.
Мабуть, це ті дві частини, які мені потрібні, щоб вийти.
От лайно!
Що це було?
Дивлюся вправо й бачу Беара.
Він іде за мною.
Тепер ми з Беаром змагаємося в бігу.
Я буквально несуся вперед.
Кола ледь врятувався.
Він ризикнув у цьому сухому руслі.
Спробуй бігти по такій місцевості, і ти підвернеш ногу.
Якщо він підверне, у нього проблеми.
Я просто йтиму за ним.
Я не поспішатиму.
І коли це буде на моїх умовах, я його візьму.
За мною гнався Беар.
Я узяв інструмент.
Я був так близько.
Можливо, Кола й узяв лопату,
але він не помітив знаку, який казав, що йому також потрібна пила,
щоб вибратися через тунель.
Я втомився.
ВИХІД - ЛОТТІ
ЛОТТІ ВІДСТАНЬ ДО КЛЮЧА: 7 М
О боже, він там.
Я побачила свій ключ.
Я у так званих Хащах.
Я підходжу. Я оглядаю місцевість.
Коли я зайду, таймер почне відлік.
Ключ у пастці, 30-секундній пастці.
Ти зможеш. Просто зроби це.
30 СЕКУНД
П'ять, шість, сім, вісім, дев'ять, десять…
О боже. Коли розв'язуєш вузли, ти перебуваєш під таким тиском.
Вісімнадцять, дев'ятнадцять…
Якщо я не візьму цей ключ, я можу поїхати додому.
Двадцять чотири, двадцять п'ять, двадцять шість, двадцять сім…
Я взяла ключ.
Треба звідси вибиратися.
Так, там хтось є.
Я слідую за Колою на відстані,
але щойно я помітив там ще когось.
Хто це?
О, думаю, це Джо.
Я наближаюся до інструмента,
і я у місцевості, яка називається Дикій ліс.
Ось мій інструмент.
Гаразд.
Я почув шум.
Що це, бляха, таке?
ЗДОБИЧ
Гарна спроба.
Чудовий рух, Джо.
-Дай сюди руки. -Гаразд.
Молодець.
Та ну нахрін.
Так, я спустошений, але думаю, це чесно.
Так, по суті, я забіг у глухий кут. Я забіг у глухий кут.
Я цього не очікував.
-Як думаєте, кого спіймали? -О, бог його знає.
-Я справді не знаю. -Не знаю.
Один є. У нас ще є робота.
Змішатися з деревами.
Я не дерево. Я левиця.
Я не можу відшукати тунель.
У мене є ключ.
Я просто маю не шуміти.
-І я панікую. -Це так важко.
Але я не піду звідси, доки не вставлю щаблі в драбину.
Отже, я знаю, що Кола прямує до виходу-тунелю,
а Джо йшов до позашляховика, коли я його спіймав,
і це означає, що Лотті, мабуть, намагається вибратися через драбину.
Тож я встигаю спіймати лише одного з них.
Я в них на хвості, і я їх шукаю.
Я знайшов тунель.
Я маю пильнувати. Думаю, він близько.
О господи.
Тут стільки піску.
О боже.
Сподіваюся, я встигну.
Надіюся, я дістануся туди вчасно.
Там прибиті цвяхами якісь дошки.
Я наступив на обидва кінці дошки,
потягнув її щосили,
і розламав цю дошку навпіл.
Я несла щаблі.
Я відчувала, що ось-ось здобуду перемогу
з драбиною, що не вдалося мені того разу.
Я маю продовжувати копати.
Я так хочу зробити для себе.
І Уна й Стеф обидві це змогли,
тож я відчуваю, що хочу зробити це для дівчат.
Повітря сперте. Я вдихаю пісок.
Думаю, Беар близько. Я не дам себе спіймати.
О боже. Боже мій.
Коло!
ЗДОБИЧ
Так близько. Я був майже там.
Так!
Так! Я врятувалася. Я змогла.
Я це зробила!
-Які інструменти ти взяв? -Лопату з двох частин.
Тобі було потрібно ще дещо.
Я також десь залишив для тебе пилу.
-О боже. -Ти скористався грубою силою.
І ти втік від мене того разу. Молодець.
Ти далеко підеш у житті зі своєю силою.
І вона тебе майже врятувала.
Це найважче, що я колись робив.
Я копав шлях на волю.
У мене боліли руки. Я не міг дихати.
Якби я мав на дві хвилини більше, я вибрався б.
Двоє спіймані.
-Це було швидко. -О ні!
Як він схопив їх обох? О боже.
Прокляття!
Я так хотіла, щоб усі троє вийшли.
-Я теж. -Так.
Двоє спіймані.
Він може впіймати всіх.
Думаю, Лотті вже спіймали.
О боже.
-Привіт. -Це Лотті.
Так!
Я вибралася!
Так, ти вибралася!
-Так! -Ти це змогла.
Ми з Уною в повному захваті.
Вона приєдналася до ексклюзивної групи людей,
які змогли вийти з Ведмежої ями.
Цього разу я пішла туди така зосереджена.
-Молодець. -Я цього хотіла.
-Я хотіла вийти. Я щаслива. -Ти вийшла. Ми знали, що ти зможеш.
Так!
Отже, після втечі Лотті через стіну ями
Кола і Джо залишилися сам на сам із Беаром.
Чи повернеться хтось у табір?
Джо, по-перше, це значний прогрес.
Ти надзвичайно добре володів обстановкою.
Ти дуже добре рухався, проти ти був повільним.
Але тобі немає в чому звинувачувати свою енергійність і свій дух,
і твоя крива навчання була ось такою.
Так.
Коло, я побачив низку помилок.
По-перше, мапа, яка чітко казала, що тобі потрібна пила.
А ще приведення в дію розтяжок.
А тоді ти на адреналіні схопив лопату,
і ти побіг.
На цьому етапі «Полювання на знаменитостей» вас обох упіймали.
Ви обидва маєте їхати додому.
Коло… тобі пощастило в цьому руслі, коли ти від мене тікав.
Я тебе відпустив, бо подумав: «Я не хочу травмуватися».
Але ти воїн. Я це поважаю.
Незламний дух подолає будь-що.
Вважай це своїм другим шансом.
Джо, я відчуваю, що твоя подорож добігла кінця.
-Ти вибуваєш. -Гаразд.
Але не падай духом, друже, бо ти впорався винятково добре.
-Дякую. -Моя повага.
Дуже дякую. Спасибі.
Спасибі. Дякую тобі.
Гаразд. Продовжуємо.
-Молодець. -Молодці.
-Молодчага. Ти це заслужив. -Ти чемпіон.
Я тобою пишаюся.
Я дуже вдячний за цей досвід.
Думаю, я навчився тут скромності.
Моя улюблена цитати всіх часів:
«Спорт не формує характер. Він його виявляє».
Я відкрив про свій характер те,
чого я, можливо, і не знав, або знав, але забув.
Це було надзвичайно… повчально.
і я виніс із цього величезний урок.
-О, брама. -Хтось іде!
Хто це?
-Отакої! -Коло!
-Я знала! -Він зміг!
-Усе гаразд? -Ти це зробив.
О боже.
Боже. Це гірка радість.
Я радий за Колу, але водночас мені сумно через Джо.
Він хороший хлопець.
Він багато в це вклав, але його час прийшов,
і я бажаю йому найкращого.
Я пішов до виходу-тунелю.
Починаю копати.
Висовуюся, щоб вдихнути.
І хто до мене біжить? Беар!
На цей момент я був виснажений, тож я сказав: «Ти мене взяв».
Так, мені просто шкода Джо, і я так хотіла б, щоб він зміг вийти.
Я думав, він серед тих, хто вийшов,
але це показало, що ви обоє боролися зі своїми слабкими сторонами,
і ви обоє змогли.
Це насправді…
Сюрприз!
-Дивіться. -О, це Голлі.
Голлі!
По-перше, Коло й Лотті, вітаю вас із тим…
-Дякую. -…що ви вибралися.
Ви обоє молодці. Я рада, що ви тут.
Що ж, завтра випробувань не буде.
І це тому, що ви п'ятеро, які сидите тут,
є фіналістами «Полювання»!
Так!
Ви змогли! Ви це зробили!
Ми це зробили.
-Групов обійми! -Обійми!
Це так приємно. Так чудово.
О боже. Ідіть сюди.
-Ходи сюди. -Так!
-Від нас тхне. -Нічого.
Ви через стільки пройшли, щоб бути тут, і всі ви, кожен по-своєму,
заслуговуєте на це місце у фіналі.
Що ж, завтра ви готуватиметеся до фінальної Ведмежої ями.
Після фінальної Ведмежої ями одного з вас коронують як чемпіона.
-Молодці. Спіть добре. -Дякую.
Вітаю, чемпіони!
Фіналісти! Так!
-Ми у фіналі! -Не віриться.
Я хочу перемогти.
-Молодці. -Молодці.
Молодці.
Це надзвичайне почуття — бути фіналісткою.
Я ніколи не думала, що зайду так далеко.
Я у фіналі! Що?
Давай, бро. Уперед.
Це найпрекрасніший захід сонця.
-Коли заплющуєш очі… -Це акула?
-Там плавник. Бачите плавник? -Так.
Дивно думати, що я дійшла до кінця.
-Вона там! -Дуже близько від берега.
Але я тяжко боролася, щоб тут опинитися.
-Ось вона знову. Їх дві! -О боже. Їх кілька!
-Їх дві! Там дві акули. -Там є ще!
Беаре, ти дав мені другий шанс,
і коли прийде фінал, я буду готовий.
-Велика штуковина. -Велика, бро.
Дивіться, яка велика.
Який прекрасне завершення всьому цьому.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева