Så Kola måste ta sig över krokodildammen för att hämta redskapet.
Jag måste bara ha tålamod.
Jag hittar det inte.
När han är ute på flotten och inte kan fly,
då slår jag till.
Okej.
Den är precis där.
Jag ser friheten.
Jag måste hämta den där förbaskade sågen, ta mig till utvägen och fly.
Hjärtat bultar.
Var är Bear?
Okej, så Kola gick rakt förbi mig.
Nu är han vid Caiman Pool.
Jag tänker bara bida min tid och vänta tills han är ute på vattnet.
Då slår jag till.
Hur tar jag mig över?
Det mullrar.
Det börjar regna nu.
-De kommer att känna av det. -Ja.
Jag sabbar för mig själv med vattnet.
Jag drar mig själv över vattnet.
Jag är livrädd.
Jag fokuserar på att inte bli mat.
FÅNGAD
-Skit också! -Vägs ände, Kola.
Vägs ände.
Bra försök.
Jag tittar bakom mig och där står Bear.
Jag var ofrånkomligen fast.
Jag kunde omöjligt fly.
Det kändes som att jag var så nära. Jag kände lukten av frihet.
Jag gav allt. Nu är det upp till Bear.
Jag vill inte att du trillar i. Det finns krokodiler här.
Det var det som skrämde mig mest.
-Du slet hårt. -Jag visste inte att du var här.
Jag måste sätta fart. Jag har en kvar.
Jag tog åtminstone en risk.
Det är det handlar om. Jag tog en stor risk och förlorade.
Det var en till.
Jag tänker på Shirley.
Hon har varit livrädd för att gå in hela tiden sen hon kom hit.
Det kan vara Shirley som bara lallar runt och tänker:
"Det här är lugnt."
Kära nån.
Jag hittar inte sågen, så jag gör allt för att komma undan.
Jag vill inte åka hem i det här sena skedet av tävlingen.
Vänta.
Ducka.
Shirley är där.
Hon är precis på andra sidan puckeln.
Jag är frestad att smyga upp bakom henne.
Jag hoppas hon börjar bli trött.
FÅNGAD
Kom ner.
Var stolt. Du är den sista jag fångade.
Bra gjort.
Och med bara minuter kvar.
Jag ser dig som en ninja nu.
Men vi kommer inte runt det faktum att du åkte fast.
Ja.
Prick på sekunden.
Jag fångade Shirley med tre minuter kvar.
Bra jobbat.
-Det var tre. -Tre stycken.
-Jäklar. -Det var ganska tätt.
Den där Bear skojar inte! Han skojar inte.
Hjärtat slog i tusen kilometer i timmen,
och jag åkte fast tre minuter före slutet.
Jag är fortfarande arg på mig själv.
Bara för att jag inte gjorde den där sista "Twirly Shirley".
En snurr och jag hade sett honom.
Ni vet vad man säger. Utan regn är det ingen träning.
Regnet i djungeln tillför ytterligare en dimension.
Det var tufft idag.
Vi ökade svårigheten, men ni höjde er också.
Danny, ingen jobbar hårdare än du.
Du är målmedveten, du lär dig, du vill utvecklas,
men jag såg ingen plan idag.
Du gick inte ens till en utväg för att sätta ihop en plan.
Du åkte fast i ett hörn. Där vinner jag, för du har ingen utväg.
Jag känner mig som ett lätt byte. Jag kommer inte upp.
Man måste ha en plan, och sen måste man genomföra den.
Det är då man går in i smygläge och blir snabb och effektiv.
Shirley, du lyckades undvika mig nästan hela tiden.
Du smög hela tiden. Jag fångade dig precis på slutet.
Kom ner.
Och jag gillar att du ler hela vägen genom det här.
Kola, du var en man med ett mål.
-Du hade en plan. -Ja.
-Och sen gick du till dammen. -Ja.
Men du såg mig inte, och jag kunde fånga dig på flotten.
Du kunde inte fly därifrån.
Vägs ände, Kola!
Men du lyckades nästan hämta ditt redskap.
Men ibland är nära inte tillräckligt.
I slutändan…
…personen som utvecklas minst
och kommer att bli utslagen är…
…Danny.
Fast du är ödmjuk, hårt arbetande och en lagspelare är du ute.
Jag har jagats av Bear två gånger. Jag lämnar med huvudet högt.
Att få lära av Bear och vara i Costa Ricas djungel
har varit en otrolig upplevelse.
Det kommer jag alltid att minnas. Jag är bara tacksam.
Hej!
Det är inte sant!
-Jag tog mig ut! -Hej!
Steph, ja!
-Ja! -Ja!
-Steph! Ja! -Ja!
-Du tog dig ut! -Kom!
Steph är tillbaka.
Och hon har vunnit igen.
Hon vinner allt hon gör. Hon är en underdog.
Hon fortsätter att visa hur fantastisk hon är varje dag.
Berätta allt.
Jag hittade ett redskap, men visste inte vad det var till.
Jag kom till utvägen vid planket och såg att det var rätt.
Jag behövde slå sönder en dörr, och jag bara:
"Bear! Din björniga Bear!!
Jisses. Otroligt. Bra jobbat.
Jag tror att de andra blev chockade när jag kom dit,
men det övergick i respekt.
Zuu ser på mig med lite andra ögon.
Jag gillar faktiskt att bli underskattad.
Hittills är det bara kvinnor som tagit sig ut.
Herregud. Det kommer nån.
Vem är det?
-Det är två stycken. -Shirley och Kola!
-Ja!
-De lyckades!
-Ja! -Ni klarade det!
Jag visste att ni skulle återvända.
Jag är superglad att både Shirley och Kola klarade sig.
Jag visste att du skulle komma tillbaka.
Jag har kommit dem båda nära.
-Jag är glad att se er. -Bra gjort.
Vi var nervösa.
-Berätta. -Jag gick till krokodildammen.
Jag var på flotten och åkte långsamt.
-Jag såg krokodilerna. -Herregud.
Sen ryckte det till, och där bakom mig stod Bear.
Han sa: "Du är ute." Det var fem minuter från slutet.
-Ja. Shirley, vad hände? -Jag satsade på tunneln.
Han fångade mig tre minuter innan jag kom fram.
Nähä? Bra jobbat!
-Shirley! -Shirley!
Vet nån vad som hände med Danny?
Bear sa att han fick lämna,
även om han beundrar hans styrka och ödmjukhet,
så hade han ingen plan.
Det är tråkigt att förlora Danny, men jag är glad att bara en åkte ut.
-Bra gjort, alla tre. -Ja.
Tack!
Jag är ledsen att Danny är ute. Han är så fin kille.
Han är en underbar person. Jag kommer att sakna honom.
Jag försöker bara gå ner i varv.
Jag har förlorat Danny.
Det är många höga röster och många stora personligheter.
Jag vill bara lägga mig efter en hård dag.
Nåt jag har observerat från början av den här resan,
är att Kola drar sig undan lite.
Jag tar det inte personligt. Jag känner att det är så han gör.
Det är tråkigt, för jag älskar att se honom le.
Han är en jätterolig och bubblig person.
Det blir märkbart när han drar sig in i sitt skal.
Jag trodde att Kola skulle komma och le brett,
och vara sitt vanliga jag, men han är fortfarande tyst.
Kolas lag förlorade utmaningen, och han tar inte förluster särskilt bra.
Han är fortfarande lite sur på Zuu.
Jag vill inte pressa honom, men jag vill ha tillbaka den gamla Kola.
-Jag tycker att vi ska utbringa en skål. -Ja, för Danny!
-Okej, för Danny. -Danny.
Danny.
-För Danny. -Skål.
Shirley, om huset brann, vem av alla skulle du rädda?
Mig själv.
Ja.
Hej, vännen. Det är dags att vakna.
Det är en stressig situation att bo med främlingar dygnet runt.
Man kan inte träna på det.
Det finns personer i lägret som låter väldigt mycket,
och efter allt som har hänt
och deras överdrivna firande häromdagen,
äter jag helst min mat under tystnad.
Det känns som att Kola är arg på mig,
men om jag sa nåt i utmaningen som gjorde honom upprörd…
…har han fel fokus.
Vi kan prata om han vill, annars låter jag honom köra sin pryl.
-När började du dansa? -När jag var sju, balett när jag var två.
-Var det en familjegrej? -Nej, ingen dansar.
Vad gjorde dina föräldrar?
Pappa var inte med i bilden. Jag hade inte honom i mitt liv.
Det var nåt som plågade mig i många år.
Jag vet känslan.
Mamma var min räddning. Hon är otrolig.
Ibland axlar de två roller. Det säger jag om min.
Jag är välsignad fast jag inte fick den kompletta familj jag ville.
Det är tufft, men jag är glad för det jag har.
Zuu och jag har liknande bakgrund.
Vi började utan nånting och fick kämpa för att ta oss nånstans.
Det kändes fint att få förstå honom lite bättre.
-Växte du upp i hyreshusområde? -Ja.
Jag också.
Mamma och jag bodde alltid i tillfälliga bostäder tills jag var 14.
Hur känns det att kunna hjälpa henne nu?
Det första och bästa var att betala av hennes skulder.
-Det är större än pengarna. -Ja.
Det är sinnesron, det faktum att hon kan förlita sig på mig för allt.
Som en stor kille och högljudd bror,
finns det ibland en uppfattning om att man kan vara aggressiv,
eller att folk misstar ens avsikter.
Förhoppningsvis kan jag i framtiden få folk att förstå
att jag är en bra person med goda avsikter som låter mycket ibland.
Jag har en fråga. När blir det ett förhållande i ert huvud?
Jag frågade nån efter två månader: "Vart är det här på väg?"
Han ville inte "sätta etikett på det".
-Vad betyder det? -Män vill nog ha alternativ.
Man har det bra med en tjej och man gör en massa fina saker.
Sen ligger hon i ens famn och gosar, och så säger hon:
"Varför började du följa den tjejen i går?"
Ja, jag är skyldig till det.
Jag blev bedragen i ett äktenskap
så jag har problem med tillit, och det där är oundvikligt.
Man vet hur man borde behandlas,
när man inser att andra har skadat en.
Jag vill inte vara sån: "Vem är det? Vem följer du?"
-Men det händer. -Man styr inte sånt.
Men jag har blivit bättre.
Mycket av mitt privatliv har frontat alla tidningar.
Särskilt i perioden när jag skilde mig från min exman.
Jag lade mig ofta om kvällen, blundade och tänkte:
"Det är bara jag. Ingen kan skada mig nu.
Jag kan somna nu. Jag behöver inte möta världen."
Jag tänkte väldigt mörka tankar.
När jag kom hit insåg jag
hur mycket självförtroende jag har mist de senaste åren.
Jag känner faktiskt att jag har byggt upp insidan igen
och att jag fått chansen att reflektera.
Förhoppningsvis åker jag härifrån och reser hem som en helare kvinna.
Kom, nu gör vi oss klara.
Utmaningsdag. Kom an, bara.
Jakten blir allt tuffare, liksom våra återstående kändisar.
Vem kommer att gå segrande ur kampen på kanten av Caiman Cliff?
För dagens utmaning delas kändisarna in i två lag.
Lagen måste samarbeta för att hämta så många säckar som möjligt
från sidan av den här galet höga klippan, men också undvika de gula attrapperna.
För det måste de identifiera rätt rep
och skära av det uppe på klippan,
så att säckarna kan plockas från plankorna nedanför,
Snabbhet är avgörande här.
De har bara 30 sekunder på varje planka,
innan den rasar ner i det krokodilstinna vattnet nedanför.
Laget som hämtar flest säckar vinner.
-Hej. -Välkomna.
Se på den vackra utsikten över Bear Pit.
Mannen som jagar er ser fram emot att ni hamnar där.
-Så klart. -Där kommer han.
Och här har vi honom.
Du kunde ha tagit bilen med mig.
Det fanns plats.
Bear ska lära er nåt mycket viktigt, så lyssna noga.
Stenar.
Ni har kanske ingen kniv, men ni har stenar.
Till och med om den är trubbig kan ni slå ett slag.
Då har ni en vass kant.
Ta en sån här lina.
Spänn den hårt. Använd den vassa kanten.
-Okej. -Det krävs lite jobb.
Det krävs jämna lag för utmaningen,
så en av er kommer inte att delta.
-Joe, du har inte varit i Bear Pit. -Nej.
Då säger jag bara att man inte vinner här utan träning.
Du behöver Bear Pit-tid.
Du ska in i Bear Pit.
-Nej. -Joe.
Du slipper utmaningen och kan se på och peppa.
Jag visste det.
Jag ska göra det bästa jag kan, men jag är nervös.
Nu har vi två fina tremannalag,
och mitt tvångssyndrom känns lättare.
Steph, eftersom du var den enda som tog sig ut ur Bear Pit,
får du välja vem du vill ha i ditt lag.
-Vem tar du? -Zuu.
Shirley.
Jag tycker att mitt lag är fantastiskt.
Zuu är en naturkraft och Shirley är vår drottning.
Steph, Zuu och Shirley, ni är det orange laget.
Ni kan ställa er där borta.
Då har vi Lottie, Una och Kola kvar.
Ni är det gröna laget och får börja.
-Nu gör vi det här. -Ja.
En från varje lag måste ta sig längs plankorna på klippsidan
för att ta mot säckar.
De andra två kommer att vara högst upp och lossa säckarna från sina rep.
Här krävs en tydlig kommunikationskedja.
Börja inte skrika och överrösta varandra så det blir en röra av oljud.
De som kommunicerar bäst kommer att vinna.
-Du borde nog vara där nere. -Jag?
-Jag tror det. -Vill du?
Vem tycker du? Du måste stanna här uppe, inte sant?
-Jag kan kapa repen. -Ja.
Vi behöver din styrka.
Vem räknar bra?
-Jag åkte fast när jag räknade fel. -Jag gör det. Jag är inte jättebra.
Lottie accepterade vänligt nog ödet att hänga på klippsidan.
Hon ska hämta säckarna.
Okej, ni är redo att börja. Kola, vad ska du göra?
-Skära. -Skära. Una?
Jag kommunicerar.
Och Lottie är redo att börja. Går det bra, Lottie?
Jag är lite rädd för stupet, jag tänker inte ljuga.
Fem gröna säckar och fem plankor.
Lottie, en timer på 30 sekunder startar så fort du trampar på plankan.
-Lycka till. -Tack.
Vi ses, Holly. Tack.
Flest säckar på kortast tid vinner.
Ingen kan förbereda sig för det oväntade. Man måste tro på sig själv.
Det är nåt jag säger till mig själv hela tiden här inne. Så, kom an.
-Det är läskigt. -Jag vet. Titta inte ner.
Ja, titta inte ner. Jag ska bara titta upp på er.
Det känns inte bra att hänga på sidan av en klippa,
hundratals meter upp. Stupet skrämde mig.
Men man måste gå in i utmaningarna fokuserad.
Då så. Lottie är på plats.
Så fort hon trampar över på plankan är ni igång, Una och Kola.
-Tre, två, ett! Över! -Timern är igång.
-Är det den här? -Nej.
-Inte? Den här? -Den där.
-Okej. -Bra.
Kola börjar kapa den.
Jag är starkast och valde att kapa repen.
Min taktik var att göra små snitt, men rep är inte lätt att kapa.
Det var svårt.
Kom igen, Kola. Försiktigt. Se till att repet är spänt.
-Bra jobbat. Han lyckades! -Kom igen, Lottie.
-Har du den? -Bra, Lottie. Tydlig kommunikation.
-Som att dra av huvudet på den. -Okej.
Hon har den. Bra gjort.
-Ni är på nästa planka. -Nästa.
Sekunderna tickar ner.
-Den här? -Nästa.
Inte den.
Mitt jobb var att ropa order till Lottie, sen till Kola och tillbaka.
-Är det den? -Är det den, Lottie?
-Nej. -Okej, den här?
Den irländska mamman i mig visade sig. Jag får ofta skrika på ungarna:
"Gå och lägg er!"
Är det den?
Det är ett skarpt vrål.
-Den här? -Japp.
Ja, den. Han kapar den nu, Lottie.
-Du har fått in tekniken. -Den kommer.
-Ja. -Okej, nästa.
-Hon har hoppat vidare.
-Är du på den? -Japp.
-Ja, hon är på. Är det den här? -Ja.
-Ja. Okej. -Okej, bra jobbat. Första gången.
Det var hög press och svårt.
Vi kommunicerade väl. Jag visste allt som hände.
-Hon har den. Fortsätt. -Så där.
-Jag har den. -Fortsätt.
-Nästa. -Nästa, okej.
-Är det den här? -Ja.
-Ja, det är den. -Det är den. Heja Kola.
Min arm blev tyngre för varje drag.
-Hur många sekunder har du? -Tjugotre, 24, 25.
Jag måste fortsätta vidare.
Jag hoppar över.
Gå vidare!
Okej, är det den här?
Nej, nästa. Den sista.
Nästa, inte den. Är det den här?
-Japp. -Ja.
-Kom igen. Jobba. Kom igen. -Sätt fart. Du är trött. Gräv djupt.
Kom igen, hitta rytmen.
Min uthållighet och förmåga att jobba under press prövades.
-Spänn den. -Kör!
Fortare!
Aj, aj.
Hon är borta.
Jag föll och det var riktigt läskigt, men vi jobbade bra.
Jag tycker att vi kommunicerade bra.
-Bra där. Ni har tre säckar. -Tre.
-Jag fick nästan den här. -Vi var bra.
Jag blev trött. Armen gjorde inte samma sak som där borta.
Jag är stolt över laget.
Jag hoppas vi slipper Bear Pit.
Men vem vet? Vi får vänta och se.
Bra jobbat. Ni var duktiga.
Ni har tre säckar. Räcker det? Vi får vänta och se.
-En kniv hade varit bra. -Jag vet.
-Vi hämtar de andra. -Tack.
-Ni kan komma nu.
Du kommer att vara grym, Steph.
Gör din grej. Det här är lätt för dig. Du är värd för dag-tv.
Vi fixar det här.
Jag är lite nervös inför utmaningen.
Jag har inte gjort nåt på höjd än.
Jag är jätterädd.
Men jag har varit med om så många oväntade saker i min karriär
att jag känner mig redo på det oförutsedda.
Steph är på plats.
-Big Zuu, vad ska du göra? -Kapa repen.
Du kapar, då är Shirley på kanten.
Kom ihåg att det handlar om kommunikationskedjan.
Var tydliga.
Det gröna laget tog tre säckar.
Ni kommer att behöva fyra för att vinna.
Det är de orange säckarna ni ska ta.
Fem säckar, fem plankor. Lycka till.
Tiden börjar gå så fort Steph går ut på första plankan.
Lycka till.
Tre! Två! Ett! Kör!
Nej!
Vi ville ha så få ord som möjligt.
Ja!
Skär!
Vi kommunicerade helt okej, och jag skar genom linorna som smör.
Ja!
Utmaningen visade att man måste hålla sig lugn.
Kommunicera.
-Klar! -Klar!
Bra, tydlig kommunikation. De jobbar på bra.
Dra!
Nej!
Ja!
Skär!
-Klar! -Klar!
Dra den till dig.
Hon har problem med att få av säcken.
Hon trillade av.
Jag drog så hårt i den, sen gick den bara av.
Och jag föll rakt in i en kaktus.
-Gick det bra? -Hjälp är på väg. Hon slog i klippan.
-Gick det bra, Steph? -Det blöder på näsan.
Jag känner mig mörbultad.
Jag kände blod rinna nerför ansiktet.
Jag hade jätteont.
Jag tror hon mår illa.
Bra jobbat, Steph.
Hjälp henne hit. Bra jobbat, Steph.
Vi måste gå över hit, okej?
När de kom upp med henne hade hon sår på näsan,
händerna darrade och hon var omgiven av sjukvårdare.
-Mår du bra? -Kom hit. Steph fick en smäll.
Du ska få sätta dig här.
-Jisses. -Här.
Vill du sätta dig? Slog du dig mer?
-Slog du i knät? -Armarna och benen.
Och jag stack mig på kaktusen.
Ja, jag har ont.
Men som nån sa till mig:
Smärta är svaghet som lämnar kroppen.
Jag är inte säker på det, men jag håller fast vid den tanken.
Steph ramlade av, slog i klippan och har ett sår på näsan.
-Hon blir omplåstrad och blir bra. -Okej.
Ni är i en dynamisk miljö.
Ni kommer att åka hem med starka hjärtan,
definitivt med rispor, skrubbsår,
och kanske med nåt ärr som påminnelse om äventyret.
Det var svårt för mig att se för ni var så duktiga.
-Ni var snabba. Visst? Effektiva. -Så snabba.
Ni hade tagit två säckar och skulle ha vunnit.
Men i slutändan fick de här tre säckar. Ni fick två.
Det betyder att ni två och Steph får göra Joe sällskap i Bear Pit.
-Coolt. Grattis. -Ja, bra jobbat. Det gjorde ni bra.
Ta hand om er.
Gå hem och vila för det är en viktig dag imorgon.
-Ja, vi ses där. -Vi ses.
-Bra jobbat. -Tack.
-Är du okej, Shirley? -Ja.
Jag satt på kanten och hörde skriken.
De var så höga att de skar i huvudet.
-Jag måste få dem ur skallen. -Ja.
Men Zuu gjorde ett otroligt jobb med att kapa linorna, han var supersnabb.
Jag förstår att det inte slutade som ni ville.
-Det är som det är. -Ja.
-Det enda viktiga är att Steph mår bra. -Ja.
Zuu har förändrats som person.
Han var lite arrogant i början.
Han tog inte förluster så bra, som vi har sett,
men han stöttade Steph jättefint efter hennes olycka.
Jag vet att den Zuu som klev in i lägret för en vecka sen
hade aldrig godtagit en orättvis tävling.
Men han verkar acceptera det. Han har definitivt mognat mycket.
Hur känner ni tre inför Bear Pit?
-Jag känner mig lite nervös. -Ja.
Jag ska bara försöka…
-Ni vet… -Försök hitta en väg ut.
-Ja. -Det är det bästa.
Jag känner mig mörbultad.
Jag är som en mörad köttbit.
-Steph! -Hej.
-Steph! -Du är tillbaka!
-Herregud. Mår du bra? -Hon är här.
-Jag var så orolig. -Hej, tack.
-Jag mår bra, tack. -Wonder Woman.
Bara lite… Ja.
Läkaren sa att jag inte får gå in i Bear Pit.
Jag mår bra. Inget är brutet.
Men jag är ledsen eftersom vi hade flyt.
-Var inte det. Det är helt okej. -Vi hade två säckar.
-Vad sa Bear? -Det blir Bear Pit.
-Ni två? -Ja.
Jag känner mig lite tom.
Jag är anledningen till att Shirley och Zuu ska in i Bear Pit.
Jag ville vara där med dem.
-Tack för att ni är så stöttande och allt. -Lugnt.
-Jag ville bara få lite uppmärksamhet. -Vi vet.
Jag tänkte: "Jag vill ha lite medicinsk dramatik."
Jag vill inte att folk tycker synd om mig.
Det får inte bli: "Stackars, gamla Steph."
Jag avskyr medlidande.
Jag öppnar en massagesalong.
-Lägg dig, Joe. -Okej.
Okej. Är det…
-Hur känns det? -Ja, det är skönt.
-Är det? Är det armarna? - Är det…
Jag tror inte att jag kryssade för djupvävnadsmass…
-Jag älskar er. God natt. -Jag älskar er.
Hur var min massage, Joseph?
Herregud.
-Shirley! -Jisses.
Med ljuset släckt och allt.
Vad gör den?
-Den är för bäckenet när man blir gammal. -Ja!
Alla är redo att köra.
Jag måste se om redskapen går att nå.
Man måste vänta sig det oväntade.
-Skämt åsido. -Sluta sprida negativitet runt dig.
-Jag sprider inte negativitet. -Jo.
-Jag är positiv. -Du är negativ.
Det är jag inte.
Jag har en tendens att hålla inne mycket.
Jag och Zuu har tjafsat en del här inne.
Jag känner mig kränkt av hans beteende.
Så jag behöver lite utrymme.
-Vad är det här nu? -Vet du vad? Jag ska gå härifrån.
Jag vet inte. Jag försökte prata med Kola.
Jag antar att alla går som på äggskal.
Jag gjorde Kola upprörd,
men jag tycker att han överreagerar för en så liten sak.
Du använder mig som ursäkt för dina egna känslor.
Gårdagens utmaning fick en dramatisk vändning,
och med Stephs frikort ska bara tre kändisar in i Bear Pit.
Och den blir hårdare än nånsin.
Soldater redo för action, redo för strid.
-Hej. -Hej.
Holly är här.
-Ni är redo för action. -Ja.
Kom och sätt er. Samlas här.
Först måste jag fråga dig om utmaningen igår,
du tog allt så tappert.
-Det måste ha varit hemskt. -Ja, men alla har varit så stöttande.
Jag får inte gå in i Bear Pit och är besviken.
Jag vet.
Det innebär att det bara är ni tre som tävlar mot varandra i Bear Pit.
-Jag ser en tydlig brist på blad. -Ja.
-Är det med flit? -Jag vill att han ser mig.
-Jag vill att han ser mig ta mig ut. -Okej!
-Det är djärvt. -Ja.
-Jisses. -Ett stridsrop.
Jag gör sorti.
Joe, Zuu och Shirley, ni är på väg in i Bear Pit.
Men Bear har ändrat spelreglerna idag.
Ni ska vara där inne i 45 minuter.
Det finns fortfarande tre utvägar,
men ni kan inte längre undvika Bear och låta tiden rinna ut.
Ni måste ta er ut ur Bear Pit.
Nej!
Mycket står på spel.
Finalen är om några dar, och minst en av er åker hem ikväll.
Det är dags att gå genom porten och in i Bear Pit.
Jag önskar er lycka till.
-Lycka till. -Lycka till.
Vi älskar er.
Vi vill alla stanna.
Det handlar inte bara om att tävla och vinna.
Man måste visa sig själv att man klarar det.
Jag vill ta mig till final.
Jag går in fokuserad,
och jag ska ge mitt allt för alla kvinnor över 50.
Jag hade ingen adrenalintörst i mig när jag kom hit,
men jag är en helt ny Joe och kommer att vara mycket målmedveten.
Intressant.
Tunneln, planket och gräva under planket.
De är utspridda.
-Vill ni prata om vilken utväg ni väljer? -Nej.
Jag måste inte säga nåt. Det handlar om mig, inte dem.
Det finns tre utvägar den här gången.
Alla kräver ett specifikt redskap för att kunna fly.
Redskapens placering avslöjas på kartor vid utvägarna.
Men, som alltid i Bears grop, är inget helt okomplicerat.
Okej, nu tar vi dem.
-Hur känns det, Joe? -Jag tycker att kartan är svår.
Ta trädbilden bredvid ordet "träd". Det är fel träd.
Det är trädet.
I så fall är skalan…
Ett råd, tro inte att kartan är skalenlig.
Ja.
Du tävlar mot dig själv. Vi tävlar inte mot varandra. Tro mig.
Nu gör vi det här. Kom igen.
Det är dags att låta dem veta att jakten…
…är igång.
Okej.
Jakten kan börja.
Okej.
Bara andningen låter jättehögt.
Jag vill ut. Det är min första gång.
Jag vill inte åka hem första gången.
Jag ska försöka gräva mig under planket.
Jag måste ta mig ut, så pressen är stor och tankarna snurrar.
Jag försöker bara fokusera på det jag måste göra.
UTVÄG
Jag är redan andfådd.
Terrängen är svår. Var inte för långsam, var inte för snabb.
Jag tänker att jag tar tunnelutvägen, för jag misslyckades helt med den senast.
När jag väl kommer dit hoppas jag att den ska vara lite enklare,
för då har jag sprungit längst.
Frågan är om jag fångas in.
Nu --- kör vi!
Jag vill hitta utvägen i planket. Den är närmast.
Jag ska springa, hämta kartan och ta mig ut.
Allt avgörs av var redskapen finns.
Okej, jag tänker ta lite tidiga risker.
De kommer att vara snabba i början för att nå utvägarna och göra upp planer.
Men när man försöker skynda sig ökar risken för misstag.
Det är det jag räknar med. Nån kommer att röja sig själv.
Jag måste bara vara vaken och lyssna.
Jag är redan slut.
Jag tror jag hörde nåt där, men jag vet inte.
Jag måste korsa ravinen till andra sidan, så det gör jag.
Jag ser den. Herregud, vilken kick!
Kom igen!
Jag är bara glad att jag tog mig till utvägen så fort.
Jag ger allt. Jag är inte här för att förlora.
Jag behöver nyckeln.
Jag tog kartan med redskapen på.
Redskapet jag behövde fanns i krokodildammen.
Herregud.
Jag sa försöka gå runt och se om jag når nyckeln.
Var är vattnet?
BIG ZUU - AVSTÅND TILL NYCKEL: 275 M
JOE - AVSTÅND TILL UTVÄG: 111 M
Jag måste till utvägen, så jag måste dit upp.
Planket. Det är ett plank där. Det är planket.
Jag fann utvägen.
Sen ser jag en karta med redskapet på.
Okej.
En spade.
För att hämta spaden måste jag ta mig till nåt som heter Black Rock.
Det är uppåt.
Det är där borta.
Jag måste sätta fart.
Ribban har höjts rejält,
för nu måste man ta sig ut för att undvika eliminering.
Terrängen är svårare än väntat.
Man kan inte vara i öppen terräng i mer än fem sekunder utan att se sig om.
Var är Black Rock?
Jag vet inte var jag är.
SHIRLEY - AVSTÅND TILL UTVÄG: 15 M
Den borde vara här.
Här är tunneln.
Jag är vid tunnelutvägen och ser att jag behöver en skiftnyckel.
Nu måste jag hitta skiftnyckeln.
Jag måste ta mig över flodbädden. Den är här borta.
Shirleys redskap är ganska nära utvägen, men när hon når det
måste hon brottas med en av Bears tidsinställda fällor.
Min snubbeltråd utlöstes.
Nu vet den personen att jag är här.
Jag ska följa efter och se om jag kan närma mig personen.
Hej.
Vem tror ni kommer tillbaka?
-Jag tror Joe. -Jag tror Joe.
Jag tror Joe kommer att säga: "Jag måste ta mig dit."
-Logistisk. -Ja, logistisk.
-Jag tror Shirley blir svår. -Tror ni han satsar på Zuu?
Ja, kanske. Han skippade ju kamouflage.
-Han har inte ens västen. -Han ser honom.
Han har utvecklats bakåt.
Jag är så stolt över honom. Han kan ta förluster och sånt nu, som…
-Ja, han har vuxit här inne. -Helt annorlunda.
Han var en så dålig förlorare i början,
en riktigt dålig förlorare,
och han lämnar, om han gör det. då lämnar han mogen.
Jag tänker: "Wow." För han har förändrats mycket.
Idag vaknade han och var glad mot alla.
-Han var inte sån tidigare. -Sant.
Jag håller bara inte med dig.
Du snackar skit.
Det gör hon verkligen.
Jag håller inte med Lottie när det gäller Zuu.
Hans stora ego kommer fram i utmaningarna, hans tävlingsinriktade sida.
Vi har sett hur han reagerar.
En leopard kan inte ändra sina fläckar.
Jag letar efter en skiftnyckel.
Den måste vara i närheten.
Vem som än utlöste snubbeltråden,
så är personen nära sitt redskap och en av fällorna.
Jag måste bara se till, om personen klarar fällan,
så står jag i vägen.
SHIRLEY - AVSTÅND TILL SKIFTNYCKEL: 13 M AVSTÅND FRÅN BEAR: 74 M
Den borde vara här. Den borde vara i närheten.
Jag har hittat en.
Skiftnyckeln är mitt inne i en fälla.
Jag har bara 30 sekunder.
Ettusenett, ettusentvå, ettusentre…
Herregud, kom igen.
Om man är långsam, åker man fast.
Åh, mina små händer.
Du klarar det, Shirley.
Det är Shirley.
Tar inte fällan henne, gör jag det.
Jag tog skiftnyckeln. Sen vänder jag mig om, och där står han.
Hon springer.
FÅNGAD
Du klarade fällan.
Bra jobb. Bra räknat.
-Du upptäckte bara inte mig. -Jag vet.
Är jag den enda?
-Hittills. -Okej.
-Stanna här. -Tack.
Det är inte så trevligt att fångas in.
Men som en som alltid har tävlat, är jag lite besviken på mig själv.
Men det är som det är.
Nån har åkt fast.
-Det kan mycket väl vara Zuu. -Ja.
Han var den som stack ut mest.
Okej, då var Shirley infångad.
Allt oväsen och skrikande borde ha skrämt bort alla i närheten,
så jag kastar tärningen och sticker till Caiman Pool.
Jag vet att det finns ett redskap där, och att vattnet sinkar folk.
Var är vattnet?
Nu så.
Jag ser en liten gummibåt. Vad ska jag göra med den?
BAD FÖRBJUDET
Jag ser nyckeln dingla.
Jag måste bara knyta loss nycken,
ta mig tillbaka till planket och ta mig ut.
Det här går inte.
Herregud.
Det är svårt att ta sig ombord den lilla gummibåten.
Den är för liten.
Jag tror inte att den bär mig. Jag försöker, men det går inte.
Hur --- kommer jag i den?
Med tanke på krokodilen
kände jag mig som alla actionhjältar i en och samma människa.
Hur tar jag mig ur den?
Jag fick loss nyckeln.
Ja!
Det är en flagga där.
Okej, kom.
Kom. Jag hör honom.
Det var snubbeltråden. Det kom därifrån jag var innan.
Okej. Kom igen.
Det är Joe.
Det är så utmattande
att försöka hålla sig i ett ständigt vaksamt tillstånd.
Okej. Jag behöver en spade.
Jag ser en röd flagga i en metallkub.
Det måste vara mitt redskap. Jag måste ta mig in.
Det är en fälla.
Hur tar jag mig in?
Trettio sekunder.
Vad gör jag?
Vad gör han? Han måste väl se att fällan har lösts ut.
Jag är bara orolig.
Om man inte tar sig ut, åker man hem.
Vi tar en titt.
Den är spänningsutlöst. Jag vill inte röra den.
Spänningsutlösning.
Han tänker högt, fullständigt distraherad.
Jag vet inte.
FÅNGAD
Sluta prata högt när du löser problem.
Gå ingenstans.
Jag började bra och var glad att jag hittade redskapet.
Sen var jag så långsam och högljudd att Bear kunde smyga fram
och kasta mig till marken som lite skräp.
Jag blev jätteirriterad. Jag var så besviken.
Två fångade.
Det är bara Zuu kvar på fri fot.
-Två stycken! -Nej!
-Herregud. Hörde ni? -Ja.
-Han har fångat två nu. -Två.
-Han är skoningslös idag. -Ja.
-Han ger ingen en chans. -Ja.
Okej, nu kör vi.
Om både Joe och Shirley letade i Black Rock-området,
måste de ha siktat in sig på tunneln och utvägen under planket.
Då satsar Zuu på den andra plankutvägen.
Det blir mitt nya mål.
Inte en chans att man ger upp. Man bara måste.
Jag ser nog nån där framme.
Förra gången var jag så nära att jag hade nyckeln i låset.
Den här gången ska jag ut.
Okej, kom igen.
Kom igen!
Det ska gå. Kom igen.
Kom igen!
Kom igen.
Ja!
Kom igen!
Vad säger du, Bear Grylls?
För sent.
Zuu tog sig ut i sista sekunden.
Jag lyckades.
Herregud. Uppdrag slutfört.
-Var det tröttande? -Ja.
-Jag känner mig slut. -Ja.
Du såg fällan och blev ivrig.
Du såg på den här saken och blev trollbunden av den.
Ja, jag blev förvirrad för den hade redan lösts ut.
Vad gör jag?
-Ganska uppenbart. -Ja.
Hade jag backat ett steg skulle jag ha insett det.
Istället gick jag runt och pratade för mig själv och…
Jag hittade dig för att jag hörde dig.
Sen smög jag upp bakom dig och då var det över.
-Det är knäckande. -En enkel läxa.
-Shirley, du hade en plan. -Jag hade en plan.
Planen var att ta den längsta vägen, men jag höll mig låg.
Jag tänkte: "Han kommer där uppifrån."
-Jag såg dig. Du var på alerten. -Det gick bra.
Jag försökte hålla mig på gult.
Det är din andra gång.
Du borde börja kunna det här.
Här mot slutet av Bear Hunt hårdnar konkurrensen.
Marginalerna krymper.
Personen med marginalerna på fel sida idag
och som kommer att åka hem är…
Tror vi att han tog Zuu?
-Jag hoppas han tar sig ut. -Ja.
Jag tycker att han har mognat.
Såg ni hur irriterad han blev igår över att han skulle in?
-Det var han inte. -Jo, det var han.
-Han var inte irriterad. -Jo.
-Det var han inte. -Jo.
-På vilket vis? -Vad gör du?
-"Nej." "Jo." -Du måste inte vara ohyfsad mot mig.
Jag är inte ohyfsad.
-Du måste inte… -Nej, du är…
Du beter dig som att jag är… Det var du som höll på.
Jag och Kola bråkar jämt, som ett gammalt, gift par.
Jag tror att Kola ser Zuu som en rival,
och varje gång han förlorar en tävling tar han det jättedåligt.
Vi trippar på äggskal runt honom.
-Du säger bara nej, nej… -Gör du inget fel?
Är allt du säger rätt? Okej, strunt samma.
-Du låter mig inte prata. -Du blir grinig när du förlorar.
-Tyst. -Du är så grinig mot alla.
-Jag bryr mig inte. -Du är lynnig och otrevlig.
-Låt mig vara, då. -Du är en usel förlorare.
-Zuu har mognat. -Varför skriker du?
-Du måste inte prata med mig. -Prata inte med mig, då.
Kan vi prata om nåt annat? Gå vidare?
-Idiot. -Kom igen, Kola.
-Jag bryr mig inte. -Gå, då.
Känd på grund av din syster.
Undertexter: Jessika Johansson