Я більше не можу. Не можу.
Я маю це в собі. Треба лише піднатужитися.
Коли? Зараз? Коли мені можна йти?
Гаразд, Мел прямо тут.
Чорт, він там.
Так, час зробити свій хід.
От лайно!
О боже!
Ох ти ж і падлюка.
Добре.
-Ти в нормі? -Ага.
-Втомилась? -Жарко.
-Так, тут нелегко. -Ага.
Молодець, Мел. Розслабся. Дихай.
Гаразд? У тебе в рюкзаку є вода.
Я дістану її для тебе.
Це було просто безжально.
Я думала, що перша Ведмежа яма була жахливою.
Але я вибралася.
Тут же це було неможливо.
-О, когось іще впіймали. -Когось упіймали.
Двоє спіймані.
Гадаю, він удосконалює свої навички.
БЕАР ҐРІЛЛЗ: ПОЛЮВАННЯ НА ЗНАМЕНИТОСТЕЙ
Залишилися ще двоє. Будь тут.
Лотті й Зуу — єдині двоє заручників ями, які й досі на волі.
Лотті зараз біля драбини
після двох невдалих спроб дістати відсутні щаблі, щоб врятуватися.
Зуу тепер має ключі від виходу-тунелю
завдяки щедрості його суперниці Уни.
Дуже тобі дякую.
Але Беар уже полює на свою наступну жертву,
і тому порятунок аж ніяк не гарантований.
Я скорочу шлях. Ходімо.
Якщо Зуу роздобув ключі,
зараз він уже мав би повертатися до тунелю-виходу з наміром утекти.
Якщо я рухатимуся швидко, я зможу його схопити.
Це найважче, що я колись робив,
але мені потрібно якнайшвидше дістатися виходу.
Так, ось і він.
Я бачу його на відстані.
Я без сил.
Я зберігаю спокій. Я хочу дістатися виходу й уникнути Беара.
Біґу Зуу, ти молодець. Фізично сильний.
Я думав, він буде вже вбитий. На межі сил.
Він досі йде, він жене вперед.
Обожнюю цю рішучість.
Але якщо він зупиниться, я його схоплю.
Перепочити б.
Я бачу Беара.
Попереду цей останній відрізок.
Я маю ключ. Треба лише повернутися до тунелю.
От лайно!
Увійшов, але не повертається. Чорт!
Прокляття!
Давай, здорованю. Ти впораєшся.
Я його бачу.
-Я не можу. -О, Біґу Зуу.
О боже.
Ти був так близько.
-У тебе є ключі? -Так.
Спускайся.
У тебе пришвидшений пульс, і це означає, що ти гнав щодуху.
На скільки відсотків ти виклався?
Десь на 90%.
-На 90? -Забракло десяти, щоб туди залізти.
Ти міг би рухатися швидше?
Міг би, так. Я мав би, але я був…
-Тоді ти заслуговуєш бути пійманим. -Мені були гайки.
Я…
Трьох людей спіймали.
Ми підемо.
Ми це зробимо. Ми спробуємо.
-Три. -Що?
-Не може бути. Він не спіймає усіх. -Якщо спіймає, це божевілля.
Ще один постріл, і ми знатимемо, що нам доведеться викластися на всі 100%.
Отже, тепер ми внизу, знову поміж дерев.
Тепер ми дивимося крізь дерева, а не на дерева.
Я шукаю будь-який рух.
Зараз я тут. Прямо посередині.
ЛОТТІ - ВІДСТАНЬ ДО ЩАБЛІВ: 84 М ВІДСТАНЬ ВІД БЕАРА: 79 М
Він може бути будь-де. Досі не вірю, що він мене ще не схопив.
Я когось побачила. Думаю, це Беар.
Це Лотті.
Я зробила все можливе, але я не можу.
Я просто сховаюся.
Я сяду їй на хвіст і спробую наблизитися.
Так, не панікуй. Ти впораєшся.
ЗДОБИЧ
-Чесно, мені полегшало. -Ти в нормі?
-О боже. -Остання вціліла.
Справді? О господи!
-Молодець. -О боже!
-Ще трохи, і ти вибралася б. -Боже мій.
Руки сюди. Ти швидко вчишся.
Усі чотири спіймані, і я закінчив.
Це всі.
Їх усіх упіймали.
Боже, аж соромно.
-Чотири з чотирьох. -Ага.
Таке сталося вперше.
Усі четверо знаменитостей спіймані й направляються на Суд у Ведмежій ямі.
Але хто врятується, а хто полетить на гелікоптері додому?
Гаразд.
Відчуваю, що ми всі були на межі сил.
Уно, я бачу цей розпач, але ти зайшла в цю пастку,
приваблена тим блискучим предметом, і бум — тобі кінець.
Ні, я маю вибратися. Ні!
Великий ризик на самому початку, і нізащо.
Мел, я думаю, більшість часу ти безцільно блукала.
Я не зрозуміла карти. Я пішла не в той бік.
Я геть не на тій стороні. Думаю, я збилася зі шляху.
Я, бляха, не знаю.
Ці карти настільки прості, наскільки це можливо.
Бути під тиском — ось, що дійсно важко.
Гадаю, часом він зашкалював,
а ще ця спека, і ти втомлена.
Я виснажена.
Ти виснажена, але ти маєш боротися.
І я це завжди ціную.
Лотті, п'ятірка за зусилля,
і ти вибралася б, якби краще вміла розв'язувати задачі.
Я більше не можу. Я не можу.
Я двічі ходила туди й назад. Я виснажена. Я не можу.
Ти пішла за щаблями, а тоді знову повернулася,
і я зловив тебе в останню хвилину.
-І в тебе вийшов час. -Так.
Біґу Зуу, тебе я так само схопив прямо біля виходу.
-Із ключами в руках. -Не може бути.
І я схопив тебе в останню мить.
Увійшов, але не повертається.
Я виснажений.
Ти був близько.
Ти дав газу, віддав усього себе, і ти вибрався б.
Життя — це ті додаткові 10%.
Але на мою думку,
людина, для якої ця пригода
добігла кінця…
це Мел.
-Я так і знала. -О боже.
Гелікоптер уже вилетів… і ти вибула.
Ні.
Але дякую, тому що це був найкращий час у моєму житті.
Найкращий час.
Я хотіла показати, що попри все, через що ти пройшла в житті,
ти все ще можеш піднятися й бути зірвиголовою.
Тебе саму здивує твоя стійкість.
Сила дівчат!
Хто ж це буде?
Тільки б Лотті.
Так!
Отакої!
-Божечку! -Так!
О господи!
-Ви повернулися! -Я повернулася!
Так! Молодець.
-Розкажіть, що сталося. -Що з Мел?
Беар вирішив, що Мел не була зосереджена на своєму плані, що вона не мала плану,
просто не зробила достатньо, щоб залишатися в процесі.
Але я думаю, що просто прийшов її час.
На жаль, Мел упіймали,
і ми за нею сумуватимемо, але повернулася ця фантастична трійця,
і це було дуже емоційно.
Я відразу ж потрапила в пастку.
Я сказав, що піду до тунелю,
що в лівому верхньому куті карти.
Діставшися тунелю, я ледь вставив ключ у замок.
-Намагаюся його повернути. -Жах.
На плече лягає рука Беара: «Фініш».
-Ви всі чудово впоралися. -Так, я майже вибрався.
Думаю, Ведмежа яма навчила мене йти проти себе.
Я був такий зосереджений на цьому змаганні,
бажанні виграти й бажанні бути першим,
і річ не лише в цьому. Це про пізнання себе,
і я насправді дізнався, що в мені це є.
Треба лише піднапружитися.
Щодо мене, то я не вибралася, але я протрималася до останньої хвилини.
Він схопив мене за мить до кінця часу.
-Тож я собою пишаюся. -Молодець, Лот.
Молодець.
-Ми тобою пишаємося, Лотті. -Так.
Так пишаємося.
Дуже радий бачити, чого вони досягли й через що пройшли,
але я думаю, що найбільше всі раділи за Лотті.
Просто диво бачити, як вона подорослішала
за цей період.
Брате,
я втрачаю вагу, боже. Це табір молодого бійця.
-Так. -Справді.
Це дійсно так.
Думаю, я повернуся худішим.
Худішим, сильнішим, психологічно стійкішим.
Трохи соромно, що я так довго пробула в клітці.
-Усіх піймали. -Знаю, але я просто туди увійшла.
Немає особливої різниці. Немає різниці.
Не соромся цього.
Я почуваюся спустошеною і розчарованою у собі,
бо сьогодні я не боролася. Чи заслуговую я на другий шанс?
Наступного разу я боротимуся завзятіше.
Завданні ти маєш впоратися.
-Розумієш? -Я впораюся.
Я лише маю увійти у режим боротьби, як у свій перший день у Ведмежій ямі,
закачати рукава й зробити так, щоб я собою пишалася, а не те що сьогодні.
Ми втратили вже чотирьох людей.
Я сумуватиму за Мел. Тож піднімемо келих або… виделку?
-Я підніму тарілку. -І тарілку.
-За Мел. -Мел.
-За Мел Бі! -За Мел Бі!
Це однозначно втрата для нашого будиночку,
але така вже гра, у якій ми опинилися.
Ми втрачатимемо людей, і так воно вже є.
Цей вечір для когось останній.
Цікаво, чи для мене.
Гадаю, на мене чекає повернення у Ведмежу яму.
Треба лише перемогти в завданні, якщо ми в одній команді.
Легше сказати, ніж зробити.
Будь уважний.
Будь уважний, брате.
Ми можемо чекати будь-чого.
У повітрі застигло очікування.
Ніхто не знає, яким буде це завдання,
але я люблю іти в невідомість і перевіряти себе.
-Подобаються шкарпетки? -Так.
Якщо я не впораюся з цим завданням, я повернуся до Ведмежої ями.
Коли ти втретє йдеш у яму,
твої шанси мізерні, тож це завдання багато що вирішить.
Коло, ти як?
Від першого дня було видно, що Кола любить змагатися.
Так, він веселиться й пустує,
але під час випробувань
він думає лише про себе.
Зараз ми всі вороги. Він просто зосереджений.
Єдиний спосіб підготуватися —
це привести себе в правильний режим гри.
Я тут саме заради цього — кинути собі виклик.
Я не хочу назад у Ведмежу яму, тож я маю перемогти.
Учора у Ведмежій ямі Беару вдалося
схопити всіх чотирьох знаменитостей,
і якщо в наших учасників і буде шанс покращити результат
і вразити головного в цьому шоу, то це зараз,
у їхньому наступному завданні на Мілинах.
Привіт.
Змушуєш нас сьогодні попітніти, Голлі?
Якраз денна норма кроків.
Що ж, із поверненням на Мілини.
Минуло ніби ціле життя, відколи ви почали тут свій шлях.
Там ви бачите два укриття.
Ідеальні для ночівлі.
У вас будуть дві команди.
Ви повинні розібрати своє укриття
і заново його збудувати
ось там, біля кольорових стовпчиків.
Наближається приплив,
тож краще вам рухатися швидше.
І оскільки це перегони,
вас також оцінюватимуть за якістю зведеного вами укриття.
Хороша новина: команда-переможниця повернеться в будиночок
до розкішної вечері.
А погана?
Ті, хто програє, залишаться у своєму укритті
і самі готуватимуть вечерю.
Ні!
-Ти жартуєш! -Маячня.
А буде ще гірше,
бо завтра вони битимуться у Ведмежій ямі проти цього хлопця.
-Не може бути! -Привіт, Беаре!
Чудове випробування.
Думка про те, щоб залишитися в укритті, до смерті мене лякає,
тому що ми тут не в Озерному краї.
Ми посеред джунглів.
Це завдання перевірить вашу швидкість. вашу ефективність,
але, що найважливіше, вашу здатність працювати разом.
Адже в дикій природі від укриття справді може залежати життя або смерть.
Скоро буде приплив.
Коли він почнеться, вода прибуватиме швидко.
У цьому завданні кожна команда повинна мати лідера.
Ширлі, ти очолиш одну команду.
Джо, ти очолиш іншу команду.
Джо й Ширлі, я обираю вас,
тому що жоден із вас ще не був у Ведмежій ямі.
Цього разу хтось із вас туди піде.
Я трохи непокоюся через це завдання,
тому що це як очікувати на вирок.
Наближається мій час у Ведмежій ямі,
і з кожним днем до горла все ближче підступає нудота.
Джо, ти обираєш першим.
-Так? -Я почуваюся як у школі.
Я не хочу, щоб мене обрали останнім.
Відверто кажучи, мені незручно віддавати накази,
хіба що третя сторона призначить мене головним.
-Джо, кого обираєш? -Я візьму Уну.
Молодець, Уно.
На цьому етапі змагання я маю бути в команді зосереджених людей.
-Я візьму Стеф. -Дякую.
-Зуу. -Брате.
-Я візьму Денні. -Лотті.
А я візьму Колу.
Он які справи. У нас тут насправді дві сильні команди.
Я пішов на прорахований ризик, обравши в команду цю групу,
адже всі вони були у Ведмежій ямі, тож матимуть хорошу мотивацію.
Я подумав: «Ми маємо перемогти».
Я обрала у свою команду Стеф.
Вона має інженерний досвід.
І я обрала Денні, тому що він дуже турботливий і уважний.
-Мене ніколи не обирали останнім. -Невже? Усе буває вперше.
Ми розв'яжемо ці вузли. Цей, цей, цей і цей.
Потім перенесемо всю цю конструкцію
і прив'яжемо її до землі.
Тоді перенесемо основу, повернемося за навісом, поставимо навіс.
Це чотири кроки, так?
Думаю, спершу треба перенести брезент.
Він найважчий. Ми його скрутимо,
щоб закріпити його на палях, а тоді перенесемо палі.
Гаразд, ви готові?
Пам'ятайте: спокійне, чітке управління
і ефективність ваших дій.
-Голлі, ти вмієш свистіти? -Я постараюся.
Приплив наближається. Можете починати за моїм свистком.
Гаразд, поїхали.
Так, не треба бігти, народ.
Не поспішаймо.
Як бути з цим, Коло?
Відчувався неймовірний тиск.
Я думав: «Ми просто мусимо перемогти».
-Майже закінчила. -Добре.
-Так, це є. -Круто.
-Я теж із цим закінчила. -Перенести цю?
Так, візьми її. Добре, молодець.
-Вони закінчили задню частину. -Ага.
-Можеш зробити мою? -Приплив уже почався.
-Я його бачу. -Не можу відв'язати.
Ми просто не могли розв'язати вузли. Насправді я зламала об них нігті.
Коли ти це робиш, ти маєш точно знати, куди яка деталь іде.
Адже всі мотузки схожі одна на одну,
тож ти маєш переконатися…
Це як розбирати вдома меблі IKEA.
Так.
Гаразд, схоже, синя команда сильно випереджає.
Вони вже переносять деталі.
Вибач.
-Молодець. Так, неси це. -Безжально, Уно.
Давай, Уно.
Розібрати — пів справи. Ти чи вони це зберуть? Молодець!
Ми були дуже зосереджені,
і у якусь мить я подивилася на іншу команду
і побачила, що вони відстають. Вони були далеко позаду нас.
-Що ми робитимемо вже там? -Забираємо раму?
Переносимо частини.
Усе рухалося надто повільно для мене.
-Заберімо основу. -Упораєтеся з основою?
-Так. -Несіть основу.
-Не біжи. -Давайте, народ.
Не біжи. Бережи свою енергію.
Інша команда літала.
Ми досі бавилися з вузлами, а вони вже перейшли.
Вирівнюймо. Разом, кожен кут.
-Ось так. -Ходімо.
-Для цього потрібні троє? -Ширлі, вертайся.
-Ширлі, вертайся! -Повертайся.
-Ширлі, назад. -Вертайся.
-Ширлі, повертайся. -Керуй, Ширлі.
Дужі хлопці. Використовуй це.
Усе пішло не так швидко, як ми хотіли.
Ширлі, у чому справа?
Зав'язано намертво.
Вам треба наздоганяти.
На той час, коли ми були готові йти…
Давай, Стеф.
…вони вже почали будувати свою халабуду.
Встромлюй. Добре. Так, давайте!
Давайте, народ.
Джо… Який чоловік, який лідер.
Це перегони, тож робіть усе як слід.
Коли він у режимі маленького скромного Джо,
він дивак і оригінал.
Але коли він лідер, він вмотивований.
Так? Він зосереджений.
Вода вже справді прибуває.
Якщо ви тут ночуватимете, ви не захочете намокнути.
Давай, Джо. Тримайся.
Не втрачай увагу.
-Так, давайте. -Зав'язав.
-Ви добре наздоганяєте. -Справді. Ви скорочуєте відстань.
-Ви надолужуєте час. -Без поспіху.
Давайте!
Ефективно використовуйте всю свою робочу силу.
Без поспіху.
Так, Денні. Ще трохи.
Суть не в тому, хто з вас лідер.
Ви мате бути командою.
Просто його накинемо, а тоді натягнемо.
Надівай, Денні.
Давайте, народ. Ні, не тягни це, будь ласка.
Ні. Коли ти це робиш, ти тягнеш увесь намет.
-Я просто затягую. -Просто роби це спокійно, будь ласка.
Будь ласка, Ширлз.
-Роби цей кінець, а я — цей. -Він має бути в дірці.
-Ясно. Можеш зробити інший? -Не сильно.
-Воно не… -Коло, ти натягуєш.
-Це затуго. -Просто зроби це.
Було доволі важко керувати,
адже я помітила, що всі говорили одночасно.
-Коло, прив'язуй. -Де мотузка від цього?
-Можна скоротити… -Денні!
Поглянь на воду.
Народ, з боків уже підбирається вода.
Усе гаразд. Вузол міцний, Уно.
-Що ти хочеш, щоб я зробила? -Затягни це. Надівай. Тримай.
Ось так. Прикріпила.
Ми були потужні.
Ми тягнули всі разом, і ми не дивилися на іншу команду.
-Мені бракує шнурка. -Нічого страшного.
Складність у тому, що ніхто не звик ставити намет на болоті,
і ти намагаєшся впоратися з припливом.
Давай, Ширлі.
Уяви, що це Крейґ Горвуд.
Я дуже надійно вбила палі в землю.
Денні хотів їх пересунути.
-Чому ти їх витягаєш? -Щоб пересунути.
-Можна просто припасувати мотузку. -Так, це правда.
Це значно розумніше. Гарна ідея.
Переконайтеся, що кілки стоять надійно.
Коло, не роби це рукою. У тебе є молоток.
Нам треба закінчити дуже швидко.
-Готово. -Ми закінчили.
-Ми завершили. -Ходіть сюди.
Сині закінчили. Молодці, друзі.
-Уперед! -Молодці.
Мені так добре. Я радий тому, як усе пройшло,
і я так пишаюся своєю командою.
Чесно кажучи, вони спрацювали блискуче.
Дивіться, у них досі проблеми.
-У них усе ще проблеми. -Вода прибуває.
-Хто це зробив? -Ось так.
-Гарна робота. -Ось так.
Коли приплив нас дістанеться, нам гайки.
Нам будуть гайки.
-У тебе є шнурок? -Ага.
Ви маєте сильно його натягнути. Поки що недостатньо.
Ми прив'язуємо назад усі мотузки,
намагаючися сильно натягнути брезент, щоб він не провисав.
Гей! Ти чемпіон!
-Давай, Джо! -Джо!
Він дуже балакучий.
Мене трохи розізлила реакція іншої команди.
Думаю, це було абсолютно за межею.
-Ви маєте його залишити. -Молодці.
Дивіться на цей сором.
Ти найгірший переможець у світі.
-У світі. -На війні й у коханні…
Ніколи не зустрічав гіршого переможця.
-Усе гаразд. -Бригадир. Давай!
-Легенди. -Легенди.
-Неприємний чувак.
Ти серйозно?
Чому ти так кричиш, коли ми ще навіть не закінчили?
Це як ляпас в обличчя.
-Гарно, Коло. -Народ, час майже вийшов.
-Прибуває вода. -Продовжуй.
Допоможеш це натягнути? Нам потрібен кращий натяг.
Він провисає.
Ці вузли погано зав'язані.
О боже.
Думаю, ми закінчили. Вода вже під укриттям.
Ширлі, ти задоволена?
-Ви закінчили? -Так.
-Ви готові? -Молодці.
Це було дуже важко.
Я повністю розчарований.
Розчарований у собі, розчарований у команді.
Обидві команди, ви молодці. Прекрасна робота.
-Погляньте на результат. -Так.
Два готових укриття.
На мою думку, це вражає.
А на твою?
Що ж, ви явно закінчили першими.
Думаю, ви були дуже спокійні. Ви були доволі ефективні.
Ви явно були швидші.
Це схоже на збирач дощової води.
Пристрій для збору води.
Дощ перетворить це на велику кулю з водою.
-Так. -Цей явно тугіший.
Я хотів би перевірити їхню міцність.
Що відбувається?
Вузли тут не просто так, а щоб змінювати натяг.
Якби вузол був тугішим, намет зараз так не хитався б.
Тож попри те, що цей намет більше провисає,
він служитиме довше й краще.
Ви перемогли, друзі.
Вітання лідеру команди, Джо,
якому знову вдалося уникнути Ведмежої ями.
Боже, я так пишаюся Синьою командою і нашим лідером Джо.
Він містик.
О, Джо. Так. Ми це зробили, народ.
-О господи. -Повага.
Це не тому, що я засмучений поразкою.
Це через те, як вони святкували перемогу.
Це не дуже чесно, га?
Варто на обрії замайоріти Ведмежій ямі,
як дружба кудись випаровується, і тепер я мушу туди повертатися.
Знаєте,
це гірка пілюля.
Ця команда повертається в табір,
а ви, друзі, трохи спробуєте,
що це таке — бути на болотах, коли стемніє.
Я принесу вам вечерю.
Вам сподобається.
Мені точно ні.
Синя командо, на вас чекає розкішна вечеря в будиночку.
-Дякую! -Насолоджуйтеся.
-Повертайтеся в табір. -Дякую.
-Помаранчеві, я залишаю вас із Беаром.
Гарного вечора, і насолоджуйтеся бенкетом.
Кола не дуже добре сприйняв поразку.
Він не особливо вміє програвати.
Думаю, для нього це величезна поразка.
До зустрічі.
Хтось може мене перенести?
Наближається буря.
Це було спеціальне завдання,
де потрібно було трохи розсудити.
-Важко назвати переможця. -Так.
-Але озиратися назад немає сенсу. -Ні. Ідемо вперед.
-Лише вперед. -Так.
Дуже зосереджені.
Ведмежа яма — це не лише страшне місце. Це місце для тренування, так?
Усе не просто так, тож прийміть цю можливість.
Їжа не ваш пріоритет, хоча ви й спалюєте багато калорій.
У цій спеці вам потрібна вода, але я хочу, щоб у вас була енергія.
Я хочу, щоб ви повечеряли.
Армійські сухі пайки.
-Кожному по одному. -Бір'яні.
-Овочі з нутом. -О, чудово.
Але ви помітите, що вони холодні.
Нам треба їх розігріти.
Отже, армія надає ось це. Простий пакет.
Ви його розриваєте.
Я дам кожному з вас по одному такому.
Усередині маленький мішечок.
Коли він намокає, виникає хімічна реакція.
Він стає гарячим.
У вас є пляшки з водою, але вона потрібна для пиття.
Не марнуйте цю воду. Вона для тамування вашої спраги.
Трохи сечі ось сюди.
Наш пакет.
Не хвилюйтеся. Усе герметично, тож ваша вечеря не зіпсується.
Продемонструвати вам?
Чий це?
-Коли. -Коло.
Доброволець. Я в захваті.
Так, я не жартую,
я люблю різні авантюри, коли йдеться про їжу,
але це бридко.
-Ось так. -Добре.
-Гаразд. -О боже. Це справді твоя сеча.
Я це залишу, і через десять хвилин
воно буде теплим, а тоді ти виймеш пакет.
Поклади це сюди.
Дістали пакет. Переконалися, що він теплий. Відкрили.
Тут тонна калорій. Вони вам знадобляться для ями.
Я чую, як це готується.
-Почалося. -О так.
І це теж!
-Неймовірно. -Так.
-Дякую. -Дякую.
Ви єдині люди у світі,
які дякують, коли їм обісцяли вечерю.
Я нічого не казав.
-Молодці. Легенди. -Бувай.
-Бувай.
Бувай.
О боже.
Я все-таки це скажу.
Їхнє укриття впаде.
Синя команда!
-Давайте! -Так!
-О боже. -Боже мій.
-Я така рада бачити табір. -Погляньте на це!
О боже.
-Божечку. -Там торт!
-О боже. Тут є торт. -Господи. У нас є торт.
Це справжній бенкет.
У нас є торт!
Ходімо їсти. Чого ми чекаємо? Давайте їсти.
Сьогодні був день, коли я відчув, що все більш-менш спрацювало.
Я почувався героєм, і я дуже пишаюся своєю командою.
Я обрав вас трьох не просто так.
Я знав, що це ризик,
адже я не хотів відправляти вас назад у яму.
І ви так блискуче впоралися, тож будьмо.
-Будьмо. -Будьмо!
Будьмо! Синя команда!
-Синя команда! -Синя команда!
Я почуваюся трохи винною, бо насолоджуюся цим бенкетом,
коли інші страждають,
але я сподіваюсь, що з ними все буде добре.
Пісяти треба в цей пакет?
Пані й панове,
для вас із танцем пісь-пісь-пісь виступає Ширлі Баллас!
-О боже. Вона це робить! -Я знаю. Боже!
Важко уявити щось більше далеке від «Танців із зірками», ніж це.
Ширлі Баллас, головна суддя, буквально стояла навпочіпки,
намагаючися попісяти в пакет.
Я мушу тримати навколо неї спальний мішок,
поки вона робить спробу направити свою сечу в цей пакет.
Давай, Коло.
Це вже дно!
А тоді Ширлі починає це їсти!
Я просто не можу змиритися з тим, що їжа пахне сечею,
і до того ж, гарячою сечею. Тобто…
Насправді на смак це як спагеті болоньєзе.
Кажу вам, доки ми живі, ми не можемо програти знову.
Інша команда сміється, їсть, веселиться.
А нам довелося їсти їжу, вкриту сечею.
У заручників ями була довга ніч після їхнього програшу,
і вони всі вивчили один цінний урок.
Не варто ходити до Беара на вечерю.
Надіюся, це не залишило в них поганого присмаку в роті.
Колантіне.
Як настрій, приятелю?
-Учора це було знущання. -Нічого.
Ні, але знаєш, у чому річ? У тому, як поводяться люди.
Таке враження, що це дитина.
Я бачив перед собою дитину.
Я трохи злюся,
тож я просто усамітнюся,
щоб не сказати того, про що потім пошкодую.
-Можна присісти? -Раночку.
-Можна сісти? -Так.
-Усе гаразд? -Так. Просто втомлена.
Я ще просинаюся. Як ти почуваєшся?
Байдуже.
Я відчуваю, що це виявляє в мені погане.
-Справді? -Так.
І те, як вони раділи, що збудували укриття,
це було ненабагато… ненабагато краще.
Я чую лише його голос, і він мене дуже сильно бісить.
Ти маєш бути сильним, щоб не дати цьому тебе зачепити.
-Я знаю, що це мене зачіпає. -Бо…
Мене зачіпає те…
Решту твоєї команди це не зачіпає.
Ніхто так не переймається.
-Це ставлення… -Мені начхати.
Це нездорово — так себе через це накручувати.
-Нездорово. -Я не накручуюся.
Я можу посидіти сам й подивитися на сонце?
Ти не проти?
Чи я маю гратися там у щасливі родини?
Я просто хочу поговорити. Ми з тобою ніби як подружилися.
Думаю, я поводилася нормально.
Не змушуй мене почуватися… ну, розумієш?
Годі вже про це. Поговорімо про щось інше.
Цей досвід викликає в мене багато емоцій,
і я вірю, що повинен бути тут,
щоб довести собі: я здатен робити щось подібне.
Для мене це значна подорож.
Кола був дуже мовчазний. Він у нормі?
-Ну… -Ти з ним говорила, так?
Я з ним говорила.
І що він казав?
Його засмутила реакція… реакція з нашого боку, коли ми виграли.
-А, ясно. -Так.
Я це розумію.
Кола не дуже добре вміє приймати поразки.
Я його люблю, але це так.
Ця поразка зачепила Колу.
Можливо, його засмутило те, як ми відреагували,
але я думаю, що ми з ним схожі
у тому, як ми зосереджуємося на перемозі.
Я дуже люблю й поважаю Колу,
але на війні й у коханні всі засобі хороші.
Мені не подобається це «нечесно».
Це змагання, воно не є чесним.
Життя не є чесним.
Якщо він зайде, не піднімайте цю тему.
Я залишу все, як є.
Кожного ранку перед Ведмежою ямою
половина команди зосереджено готується прийняти цей величезний виклик.
Кола явно тримався осторонь,
але я надіюся, він не надто себе накручує.
Він має добре провести час і повернути гарний настрій.
Що ж, усім привіт.
Джо, вітаю тебе з учорашньою перемогою.
-Як пройшла вечеря? -Добре.
Добре. Ширлі, а як ваша вечеря?
У нас було аж три страви, тому не так уже й погано.
-Добре. -Ти просто облизуєш пальці…
І берешся за їжу. Ось, як ти робиш у дикій природі.
Ти змінилася, Ширлі.
Поглянь на це. Куди ще далі від «Танців із зірками»?
Так далеко від дому.
Це твій перший раз, Ширлі. Як почуваєшся?
Я відчуваю, що буде жахливо. Я викладуся на 150%.
-Схоже, ти готова. -Так.
-Добре. -Я готова, але налякана.
Отже, Ширлі, Стеф, Кола й Денні, ви ось-ось вирушите у Ведмежу яму.
Як ви знаєте, ваша мета — або уникнути Беара,
або вибратися з ями.
Ви пробудете там годину. Є три виходи.
Кожен може бути використаний лише однією людиною.
Ви всі це вже знаєте,
тим, кого Беар упіймає особисто або у свою пастку,
загрожує виключення.
Озираючися на свій перший раз у Ведмежій ямі, я розумію,
що недостатньо ризикував.
Я був надто обережний.
Тож із цього моменту ви бачитиме більш ризикованого Колу.
Так, заручники ями, ви готові?
Готові.
Час вийти в ці ворота у Ведмежу яму.
-Усім удачі. Тепер ідіть. -Дякую.
-Щасти вам. -Бувайте.
-Ви впораєтеся. -Удачі, друзі.
Час для Ведмежої ями.
Я піду туди, викладуся на 100% і випробую Беара.
Я дуже боюся, бо я єдина, хто ще не була у Ведмежій ямі.
Але хай би якою наляканою я була,
я не піду з цього змагання, не повернувшися спершу до своїх ведмежат.
Це моя можливість показати, що я прислухалася до Беара.
Я маю показати йому цю жінку всередині себе,
яка вийде через один із цих виходів.
За своє життя я разів сто бував недооціненим,
але я скажу вам одне.
Важливо не те, як я падаю. Важливо, як я знову підводжуся.
Це місце заряджене, сповнене життя й готове до роботи.
-Молодець, Стеф. -Ага.
То що в нас сьогодні?
Отже, є вихід через паркан,
є позашляховик і є тунель.
-Усі вони близько один від одного. -Усі поруч.
Щоб врятуватися, потрібно мати особливий інструмент для кожного виходу.
Місця розташування інструментів показані на картах біля виходів.
Я знаю, де це розташовано.
-А я знаю, де це. -Так.
-У цьому місці також є крокодили. -Ага.
Я не бувала тут раніше,
а інші троє видаються такими впевненими,
тоді як мій мозок насправді закипає.
Ви тут уже були. Який вихід найпростіший?
Ми тобі не скажемо, Ширлі. Ми тепер одне проти одного.
Ми одне проти одного. Розумієш, про що я?
Тут нічого немає, але знаєш, що там насправді?
-Інструменти. -Так.
-Серйозно? -Ага.
Забирати інструменти не така легка задача,
адже деякі з них розміщені в мінах-пастках.
Заручники ями матимуть 30 секунд, щоб узяти інструмент,
перш ніж спрацює пастка і надія на втечу буде втрачена.
Більше їй не казатимемо.
Вона вибереться, а нас прив'яжуть до дерева!
Полювання…
розпочалося.
У цьому полюванні я хочу трохи підсилити напруження.
Я хочу все ускладнити.
Поки вони намагаються придумати план,
я засяду між трьома виходами.
Я скорочу розрив, скорочу відстань, тож уперед.
Ні.
Ні, не туди.
У мене є план. Зазвичай я його не маю.
Я на повній швидкості побіжу прямо до тунелю,
а тоді за інструментом.
Сьогодні я не ховатимуся. Я буду на виду.
Я повинен ризикувати.
Гаразд. Де я?
Сподіваюся, це правильна стежка.
Через свій вік і все інше
я пересуватимуся значно повільніше за них.
Тож я подумала, що піду до тунелю.
Для мене головне вибратися,
але важливо також не потрапити в одну з цих сіток або розтяжок,
і не шуміти, щоб не прикликати Беара.
Ширлі обрала той самий вихід, що й Кола,
але кожен вихід лише для однієї людини,
тож вони намагатимуться обігнати одне одного.
Пригинайся.
Я піду до паркану так швидко, як тільки можу, і виберуся.
Якщо я побачу Беара й муситиму ховатися,
значить, так воно й буде.
Отже, тут русло річки,
і це означає, що вихід-паркан приблизно в 600 метрах звідси, у савані,
а позашляховик прямо переді мною.
і вихід-тунель розташований у чагарнику на такій самій відстані.
Але це гарна центральна точка.
Це може бути моїм стратегічним пунктом, звідки я передусім зможу їх бачити.
Коли я зрозумію, який у них план,
я зможу придумати правильну стратегію, кого і як схопити.
Я вдруге у Ведмежій ямі.
Я трохи краще контролюю своє нервування.
Не можу зрозуміти, де я.
Мій план цього разу — з'ясувати, де інструменти,
а тоді знайти свій вихід.
Це дуже ризикована стратегія.
Стеф ніяк не може знати, де інструменти.
Навіть якщо вона знайде один, вона не знатиме, для якого він виходу.
Гаразд, там хтось є.
Он воно що. Це Денні.
Я відчуваю, що я на виду.
Він надзвичайно пильний.
Я відчуваю спокусу піти за ним тінню.
Якщо він зрозуміє, що я позаду нього,
це його підганятиме, триматиме його в тонусі.
Треба йти тихо, бо я чую якийсь шум.
Я маю перехитрити Беара. Випередити його?
Спробувати залізти на дерево? Сховатися за каменем?
Я не знаю.
Річ у тім, що якщо він іде туди,
він рухається в напрямку крокодилячої заводі.
Але там для нього нічого немає.
Я піду прямо за ним.
ДЕННІ - БЕАР
СТЕФ ВІДСТАНЬ ВІД БЕАРА: 253 М
Боже.
Я не знаю, де я.
Що це?
Тоді я бачу клітку й думаю: «Там має бути інструмент».
Прапорець. Добре.
30 СЕКУНД
У мене є 30 секунд, але я не знаю, що саме я шукаю.
О, це молоток.
Узяти? Беар казав ризикувати.
Я піду на ризик.
О боже. Я така збуджена!
Швидко забирайся звідси.
Я поки що не знаю, для чого це згодиться.
Я маю знайти вихід.
Найближчий — це паркан.
Надіюся, він згодиться, бо він важкий.
ШИРЛІ - ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 18 М КОЛА - ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 28 М
Моє серце жене тисячу кілометрів на годину.
Я не хочу, щоб мене спіймали.
Думаю, це мій тунель.
Я щось знайшла на дереві.
Це може бути картою.
Мені потрібна пила.
І вона на іншому боці.
Ширлі потрібно не тільки дістати пилу на іншому боці ями,
але й перетнути Кайманову заводь, використовуючи пліт.
Вона його знайшла.
Біля тунелю я зустрів Ширлі.
Ніхто інший не мав значення.
Пила.
У якийсь момент мимо пройшов Кола, і я навіть не подала виду.
Я не заговорила. Я була зосереджена.
Усе йде не за планом.
Якщо я дійду туди раніше за Ширлі… Я знаю, де це.
Там було написано, що для втечі потрібна пила.
Я піду трохи по діагоналі.
Я не йтиму по стежках. Гаразд.
Поїхали.
Лайно.
Від мене багато шуму.
Я бачу рух, але…
Я не знаю, чи це Беар.
Я досі його бачу.
Добре.
Думаю, він у мене на хвості.
Він швидко рухається. Він сполохався.
Можливо, він мене засік, але це спрацює мені на користь.
Я зажену його туди.
Цього разу біля заводі немає виходу.
Він обрав шлях, який приведе його у глухий кут.
А коли він опиниться в глухому куті,
ми зачекаємо слушної нагоди й стрибнемо.
Я виглядаю Беара.
Це виснажливо.
О боже.
Я знову загубився!
Дихай.
Я вже така виснажена. Я не маю уявлення про час.
Я досі не знаю, де цей паркан.
О, русло річки.
Боже, я впізнаю це місце.
Я маю його перетнути й піднятися.
Це на тому пагорбі, так? Так.
Що відбувається? Схоже на шторм. Так темно й моторошно.
-Моторошне відчуття. -Зловісне.
Дуже моторошне.
О, починається дощ.
-Вони це там відчують. -Ага.
Отже, ми наближаємося до краю ями.
У Денні закінчується дорога.
Я завів себе у глухий кут.
Я бачив його на відстані.
Я намагався прокласти свій шлях і ухилитися від Беара,
але завів себе в кут.
Він прямо тут.
Я почуваюся зручною мішенню. Там лише скеля. Я не можу туди вилізти.
Він спробує вибратися, обійти мене,
але він щойно виліз на іншу сторону.
О, я його бачу.
Ось він.
Він щось замислив.
Гаразд, спускайся.
Змусив мене побігати.
Що ти там робив? Там немає виходу.
Я знаю. Я зайшов у безвихідь.
Ліворуч крокодили. Праворуч — Беар.
Менше з двох лих.
Повір мені, я значно приємніший.
-Так, я маю ловити інших. Будь тут. -Іди.
Я ішов уперед. Мої ноги почувалися краще.
Я думав, що в мене є шанс, але зайшов у глухий кут.
Він молодець.
Так, один є.
Це був постріл.
Час рухатися на південь,
і я надіюся, що інші троє ходять по колу,
заплутуючися все більше.
Треба рухатися швидко. Так, уперед.
СТЕФ ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 243 М
Ось він. Це паркан. Так.
Тільки б Беар не був на пагорбі.
Загубившися в лісі, я побачила паркан.
Тільки б інструмент підійшов.
Я цілу вічність тягала цей молот,
не знаючи, згодиться він мені чи ні.
Так! Це те, що потрібно!
Ти легенда.
Гаразд. Ось так.
Беара не видно? Гаразд.
Ні!
Беарі!
От лайно!
З мене річкою стікав піт.
Я втомилась і мучилася спекою.
Так!
Хтось врятувався.
Я щойно вибралася з Ведмежої ями!
Дякую.
О боже. Це так важко!
Я справді не думала, що зможу це.
Хоча Стеф і вийшла, у ямі досі залишаються Ширлі й Кола.
Усе, що стоїть між ними й потрібним їм інструментом,
це Беар.
Я на відкритому місці.
Я шукаю інструмент,
але він розміщений у найважчому місці на всій карті.
Це Ширлі.
Я відчула, що пару людей у групі мене недооцінюють,
що вони бачать у мені, можливо, свою бабусю,
тож сьогодні я хотіла б довести, на що я здатна, вибравшися звідси.
Я щойно помітив там якийсь рух.
Не хочу трапитися їм на шляху.
Я просто сховаюся десь тут. Ходімо зі мною.
Погляньте на Ведмежу яму. Вона дуже… майже повністю темна.
Так.
-Сьогодні там важко. -Матуся Ведмежа яма наводить страх.
Якщо хтось із них піде в цей бік,
звідси я чудово бачитиму всю цю стежку,
і я здивуюся, якщо вони мене помітять.
Я маю бути терплячим, а також знати, коли вони рухаються.
Щоб дістати інструмент, їм треба перетнути заводь із крокодилами.
Тож я залишатимуся в засідці, дам їм пройти,
а коли вони заберуться на пліт і їм нікуди буде дітися, я стрибну.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева