Jag pallar inte mer.
Jag har det i mig. Jag måste bara pressa hårdare.
När? Nu? När kan jag röra på mig?
Jag har Mel här.
Han är där.
Dags att sätta in stöten.
Herregud!
Din jäkel.
Okej.
-Mår du bra? -Ja.
-Trött? -Varm.
-Det är en hård miljö. -Ja.
Bra jobbat, Mel. Slappna av. Andas.
Okej? Du har vatten i ryggsäcken.
Jag tar ut det åt dig.
Det var brutalt.
Jag tyckte att Bear Pit var fruktansvärd första gången.
Och jag tog mig ut.
Det var omöjligt.
-Nån annan åkte dit. -Nån åkte dit.
Två infångade.
Han lägger i en växel till.
Jag har två kvar. Stanna här.
Lottie och Zuu är de enda fortfarande på fri fot.
Lottie är vid stegen.
efter två misslyckade försök att hämta alla saknade stegpinnar.
Zuu har fått nycklarna han behöver till tunneln,
tack vare rivalen Unas generositet.
Tack så mycket.
Men med Bear på jakt efter nästa offer är det inte givet att ta sig ut.
Jag ska gå runt om. Kom.
Om Zuu har nycklarna,
lär han vara på väg tillbaka mot tunneln för att ta sig ut.
Om jag är snabb, hinner jag kanske ta honom.
Det här är det svåraste jag har gjort, men jag måste till utvägen fort nu.
Ja, där är han.
Jag skymtar honom på håll.
Jag är utmattad.
Jag är lugn. Jag vill till min utväg och försöka undvika Bear.
Big Zuu, bra jobbat. Fysiskt stark.
Jag trodde han skulle vara död nu. Helt utslagen.
Han fortsätter, driver på.
Jag älskar hans målmedvetenhet, men om han stannar tar jag honom.
Jag måste vila.
Jag ser Bear.
Jag närmar mig upploppet.
Jag har nyckeln och måste bara nå tunneln.
Jag kan inte vrida den.
Jäklar!
Kom igen, killen. Du fixar det.
Jag ser honom.
-Jag pallar inte. -Åh, Big Zuu.
Herregud.
Du var nära.
-Har du nycklarna? -Ja.
Sätt dig här.
Du har hög puls. Det betyder att du har gett allt.
Från 1 till 10, hur mycket gav du?
Runt 90 %.
-Nittio? -Jag hade tio kvar till tunneln.
-Kunde du ha varit snabbare? -Ja, och det borde jag, men jag var…
-Då förtjänar du att bli fångad. -Jag var slut.
Jag har…
Tre har fångats. Vi kör.
Vi gör det. Vi gör ett försök.
-Tre. -Va?
-Lägg av. Han tar inte allihop. -I så fall är det galet.
Om jag hör en knall till, vet vi att vi måste göra vårt bästa.
Nu är vi nere bland träden igen.
Vi spejar mellan träden, vi tittar inte på dem.
Jag ser efter rörelser.
Jag är här, precis mitt emellan.
LOTTIE - AVSTÅND TILL STEGPINNAR: 84 M AVSTÅND FRÅN BEAR: 79 M
Han kan vara var som helst. Tänk att han inte tagit mig.
Jag såg nån. Jag tror att det var Bear.
Det är Lottie.
Jag har gett allt, men jag fixar det inte. Jag gömmer mig bara.
Jag följer efter och ser om jag kan komma nära.
Få inte panik. Du klarar det
FÅNGAD
-Jag är faktiskt lättad. -Går det bra?
-Herregud. -Sista kvinnan.
Är det sant? Herregud!
-Bra jobbat. -Herregud!
-Du var inte långt ifrån. -Herregud.
In med händerna. Du lär dig fort.
Alla fyra är infångade, och jag är klar.
Det var alla.
Alla blev fångade.
Det är pinsamt.
-Fyra av fyra. -Ja.
Det är första gången.
Alla fyra kändisar har fångats in och ska dömas i Bear Pit-rätten.
Vem blir kvar och vem får en tidig helikopterfärd hem?
Okej.
Vi pressades alla till gränsen.
Una, jag ser din förtvivlan, men du gick rakt in i fällan.
Du lockades in av det blänkande föremålet och bom, så var du ute.
Nej, jag måste ut. Nej!
Du tog en stor risk tidigt för ingenting.
Mel, jag tror att du vandrade runt ganska planlöst mesta tiden.
Jag förstod inte kartan. Jag gick åt fel håll.
Jag är på fel sida. Jag är helt ur kurs.
Jag vet --- inte.
De här kartorna kan inte bli enklare.
Det svåra är pressen ni har på er.
Ibland blev den överväldigande, det är varmt och man är trött.
-Jag är utmattad. -Du är slut, men du har kämpaanda.
Det underskattar jag aldrig.
Lottie, A för ansträngning.
Du hade tagit dig ut om du varit bättre på problemlösning.
Jag pallar inte mer.
Jag har gått två vändor. Jag är slut. Jag orkar inte.
Du hämtade stegpinnarna och sen gick du dit igen.
Jag fångade dig i sista minuten.
-Tiden rann ut för dig. -Ja.
Big Zuu, samma sak. Jag tog dig precis vid utvägen.
-Du höll nycklarna så här. -Sluta.
Jag tog dig i sista minuten.
Jag kan inte vrida den.
Jag är slut.
Du var nära.
Hade du gett ditt allt, skulle du ha tagit dig ut.
Livet handlar om de tio extra procenten.
Personen som jag tror har nått vägs ände…
…på det här äventyret…
…är Mel.
-Jag visste det. -Herregud.
Helikoptern är på väg in och du är ute.
Nej.
Men tack, för jag har haft fantastiskt roligt.
Jätteroligt.
Jag ville visa att även om man har gått igenom saker i livet,
kan man fortfarande resa sig och vara grym.
Ni skulle bli förvånade över hur mycket man tål.
Girl power!
Vem blir det?
Snälla, var Lottie.
Ja!
Jisses, alltså.
-Herregud! -Ja!
Herregud.
-Du är tillbaka. -Jag är tillbaka!
Ja! Bra jobbat!
-Vad hände? -Vad hände med Mel?
Bear sa att Mel inte fokuserade på sin plan, att hon inte hade nån plan.
Hon gjorde inte tillräckligt för att vara kvar.
Det kändes som att det var hennes tur.
Det är synd att Mel blev infångad och vi kommer att sakna henne,
men det var en härlig trio som återvände,
och det blev riktigt känslosamt.
Jag fångades i en fälla direkt.
Jag sa: "Jag tar tunnelutvägen."
Den ligger uppe till vänster.
Jag tar mig till tunneln. Jag får inte in nyckeln.
-Jag försöker vrida. -Så hemskt.
Han lägger handen på min axel: "Du är ute."
-Ni var jätteduktiga. -Ja, jag lyckades nästan.
Bear Pit lärde mig nog att gå emot mig själv.
Jag har fokuserat så mycket på den här tävlingen,
att vilja vinna och vara nummer ett, men det handlar inte om det.
Det handlar om att lära om sig själv, och jag lärde mig att jag har det i mig.
Jag måste bara pressa på.
Jag tog mig inte ut, men jag klarade mig till sista minuten.
Han tar mig med sekunder kvar.
-Jag är stolt över mig själv. -Bra.
Bra gjort.
-Vi är stolta över dig. Mycket stolta. -Ja.
Det är kul att se hur de lyckades och vad de tog sig genom,
men jag tror alla kände lite extra för Lottie.
Det har varit underbart att se henne mogna och utvecklas här.
Hörni.
Jag går ner i vikt. Det här är ett träningsläger.
-Ja. -Verkligen.
Det är det.
Jag åker nog hem smalare.
Smalare, starkare och mentalt uthålligare.
Det är lite pinsamt att sitta i en bur så länge.
-Alla blev tagna. -Ja, men jag gick rakt in i den.
Det spelar ingen roll hur. Var inte generad.
Jag känner mig tom och besviken på mig själv,
att jag inte var en fajter idag. Förtjänar jag min andra chans?
Nästa gång går jag in och kämpar hårdare.
Du måste äga utmaningen imorgon.
-Fattar du? -Jadå.
Jag måste bli samma fajter som jag var första gången i Bear Pit.
Jag måste ta mig samman och göra mig själv stolt.
Det gjorde jag inte alls idag.
Nu har vi förlorat fyra personer.
Jag kommer att sakna Mel,
så kan vi höja ett glas eller…en gaffel?
-En tallrik. -Och en tallrik.
-För Mel. -Mel.
-För Mel B! -För Mel B!
Hon är en förlust för huset, men så här ser tävlingen ut.
Vi kommer att mista personer, spelet är sånt.
Det blir nåns sista natt i natt.
Jag undrar om det blir min.
Jag tror att det är dags för en ny vända i Bear Pit för mig.
Vi måste bara vinna utmaningarna om vi är i samma lag.
Lättare sagt än gjort.
Vi måste fokusera.
Det kan bli vad som helst.
Det är så mycket förväntan i luften. Ingen vet vad utmaningen blir.
Men jag gillar att gå ut i det okända och testa mig själv.
-Gillar du strumporna? -Ja.
Om jag inte gör bra ifrån mig hamnar jag i Bear Pit igen.
Blir det en tredje gång är chansen att klara sig liten.
Den här utmaningen är avgörande.
Kola, hur är det?
Kolas vinnarskalle har varit uppenbar sen dag ett.
Ja, han är en skämtare,
men i en utmaningssituation…
…tänker han bara på sig själv.
Vi är alla hans fiender just nu. Han är bara fokuserad.
Jag kan bara förbereda mig
genom att se till att jag är i rätt tävlingsläge.
Jag kom hit för att utmana mig själv.
Jag vill inte in i Bear Pit igen. Jag måste vinna.
Igår lyckades Bear fånga alla fyra kändisarna
som hamnade i Bear Pit.
Så om det nånsin är läge för våra kändisar att växla upp
och imponera på chefen, så är det idag, i nästa utmaning här ute på lerbanken.
Hej.
-Vill du att vi jobbar för det, Holly? -Ni måste gå era steg.
Välkomna tillbaka till Mud Flats.
Det känns som ett annat liv när ni inledde resan här.
Där borta ser ni två vindskydd.
Perfekta för övernattning.
Ni ska jobba i två lag.
Ni ska montera ner ert skydd, flytta det från dess nuvarande plats
och återuppbygga det på de färgade pelarna.
Tidvattnet stiger snart.
Ju fortare det går, desto lättare blir det.
Tävlingen är på tid,
men ni bedöms även på hur bra ni återuppbygger det.
De goda nyheterna är att vinnarna går hem till huset för en brakmiddag.
De dåliga nyheterna?
Förlorarna måste sova i skyddet och laga sin egen middag ikväll.
Nej!
-Du skojar! -Det suger.
Det blir värre, för imorgon ska de in i Bear Pit mot den här killen.
-Lägg av! -Hej, Bear.
Toppenutmaning.
Tanken på att sova i ett vindskydd skrämmer livet ur mig.
Vi är inte direkt i Lake District. Vi är mitt ute i en djungel.
Utmaningen testar er snabbhet, er effektivitet,
men det kanske viktigaste är er samarbetsförmåga.
För i det vilda kan ett vindskydd vara skillnaden mellan liv och död.
Tidvattnet stiger.
När det kommer, kommer det fort.
Till den här utmaningen ska varje lag ha en ledare.
Shirley, du ska leda ena laget.
Joe, du ska leda det andra laget.
Jag väljer er två eftersom ingen av er har ännu varit i Bear Pit.
En av er hamnar där nu.
Jag är lite orolig inför utmaningen,
för den känns som att vänta på en dom.
Min tid att gå in i Bear Pit kommer.
Jag måste säga att klumpen i magen växer för varje dag.
-Joe, du väljer först. -Ja.
-Det känns som skolan. -Tro mig, jag vill inte bli vald sist.
Ärligt talat ogillar jag att ge instruktioner,
om inte en tredje part har sagt att jag bestämmer.
-Joe, vem väljer du? -Una.
Snyggt, Una.
I det här skedet av tävlingen behöver jag fokuserade personer.
-Jag tar Steph. -Tack.
-Zuu. -Min bror.
-Jag tar Danny. -Lottie.
Och jag tar Kola.
Se där, vi har två starka lag.
Jag tog en kalkylerad risk med mitt lagbygge.
Jag tänkte att de precis var i Bear Pit och kommer att vara motiverade.
Jag tänkte: "Vi måste vinna nu."
Jag valde Steph till mitt lag.
Hon har en teknisk bakgrund.
Jag valde Danny för att han är omtänksam och väldigt noggrann.
-Jag har aldrig blivit vald sist. -Inte? Nån gång ska vara den första.
Vi knyter upp fyra knutar. Den, den, den och den.
Sen flyttar vi hel A-ramen bakåt, och fäster den intakt i marken.
Sen flyttar vi dit hela basen, hämtar locket och fäster det.
Fyra enkla steg.
Vi måste nog ta presenningen först.
Den är tyngst. Vi rullar ihop den
så att den sitter på pinnarna, sen bär vi över pinnarna.
Okej, är ni beredda? Kom ihåg, tydligt och lugnt ledarskap…
…och effektivitet.
-Holly, kan du vissla? -Jag ska försöka.
Tidvattnet stiger. Ni börjar på min visselsignal.
Sätt fart.
Ni måste inte springa. Vi tar det lugnt.
Hur gör man det här, Kola?
Pressen var så stor. Jag tänkte: "Vi måste bara vinna."
-Jag är nästan klar. -Bra.
-Ja, klar. -Coolt.
-Jag också. -Ska jag bära över den?
Ja, ta den. Bra jobbat.
-De har redan gjort baksidan, Steph. -Ja.
-Gör du min? -Tidvattnet kommer.
-Jag ser det. -Den går inte upp.
Vi fick inte upp knutarna. Mina naglar är faktiskt helt förstörda.
Man måste komma ihåg var alla delar ska sitta.
Alla repstumpar ser likadana ut, och man måste se till…
-Det är som att montera ner en Ikea-möbel. -Ja.
Det känns som att det blå laget har en överlägsen ledning.
De bär redan över saker.
Förlåt.
-Bra jobbat. Fortsätt så. -Rått, Una.
Heja Una.
Det är en sak att riva. Får de ihop dem igen? Bra, Una!
Vi var väldigt fokuserade,
och vid nåt tillfälle tittade jag bort på de andra,
och såg att de var långt efter oss. Riktigt långt, alltså.
-Vad gör vi där borta sen? -Tar vi ramen?
Bär över lite.
Allt gick för långsamt i min mening.
-Nu tar vi basen. -Klarar ni basen?
-Ja. -Ta basen.
-Ni måste inte springa. -Sätt fart.
Spring inte. Spara på krafterna.
Det andra laget flög.
Vi var inte klara med knutarna när de var över.
Lägg den rätt. Hörnen nu, tillsammans.
-Så där. -Kom.
-Måste ni vara tre? -Gå tillbaka, Shirley.
-Kom, Shirley. -Vänd om.
-Kom tillbaka. -Vänd om.
-Sätt fart. -Kom igen, Shirley. Led.
Starka killar. Utnyttja det.
Det flöt inte på så fort som vi ville.
Vad är det, Shirley?
Den sitter så hårt.
Ni har lite att ta igen.
När vi var redo att flytta allt…
Kom, Steph.
…var de redan på andra sidan och hade börjat bygga tältet.
Tryck ner den. Okej. Kom igen!
Kom igen, hörni!
Joe, vilken man. Vilken ledare.
Det är en tävling, det måste bli rätt.
När han är vanliga, ödmjuka Joe är han ganska udda och unik.
Men som ledare är han driven. Han är fokuserad.
Tidvattnet rör sig fort nu.
Kom ihåg att ni vill vara torra om ni ska sova här.
Kom igen, Joe. Ge inte upp. Behåll fokus.
-Okej, kom igen. -Den sitter.
-Ni knappar in bra. -Ja, verkligen. Ni minskar försprånget.
-Ni knappar in. -Stressa inte.
Kom igen!
Använd er arbetskraft effektivt.
-Det är ingen brådska. -Jo, Danny, lite.
Det handlar inte alltid om att en ska leda. Man måste vara ett lag.
Nu sätter vi den på plats. Vi spänner den sen.
-På med den, Danny. -Kom igen. Vi måste inte dra i den.
Nej, när du gör så, drar du hela grejen.
-Jag spänner den bara. -Gör det då lugnt, tack. Snälla, Shirls.
-Ta den sidan. Jag tar denna. -Den måste i hålet.
-Jag vet. Tar du den andra? -Inte för hårt.
-Det är inte… -Kola, den välter.
-Du spänner för hårt. -Sätt fart.
Det var svårt att leda
för det kändes som att alla pratade förbi varandra.
-På med den, Kola. -Var är repet?
-Ni kan förkorta… -Danny!
Se på vattnet.
Vattnet börjar närma sig från sidorna nu.
Vi är klara. Den är stabil. Una.
-Vad ska jag göra? -Spänn den här.
Fäst den. Håll den.
Så där. Den är på.
Vi var jättestarka.
Vi jobbade ihop och kollade inte hur de andra låg till.
-Jag saknar ett snöre här. -Det är lugnt.
Det svåra är att ingen av oss är van att bygga vindskydd i ett träsk,
och man försöker handskas med tidvattnet.
Kom igen. Tänk dig att den är Craig Revel Horwood.
När jag slog ner pålar i marken satt de riktigt hårt.
Danny försökte flytta dem.
-Varför tar du upp dem? -För att flytta ut dem.
-Det räcker väl att justera repet? -Sant.
Det är mycket smartare. Bra idé.
Se till att tältpinnarna sitter säkert.
Kola, använd inte handen. Du har en klubba där.
Vi måste bli klara snart, snälla.
-Vi är klara. -Ja.
-Vi är klara. -Kom hit.
Blå laget är klart. Bra jobbat.
-Kom igen! -Bra!
Det kändes bra. Jag är nöjd med hur allt gick
och så stolt över mitt lag.
De var ärligt talat lysande.
Se, de har fortfarande problem.
-De har problem. -Här kommer vattnet.
-Vem gjorde det här? -Så ja.
-Bra. -Så där, ja.
När tidvattnet når oss är tiden ute.
Vi är klara innan dess.
-Har du snöre? -Ja.
Ni måste båda spänna det hårt. Det är inte spänt nog.
Vi satte tillbaka alla repen
och såg till att presenningen var spänd och inte slackade.
Hördu! Du är en mästare!
-Heja Joe! -Joe!
Han pratar mycket.
Jag är lite arg på hur det andra laget reagerade.
Det kändes verkligen överdrivet.
-Ni måste väl sluta nu? -Bra jobbat.
Så pinsamt.
-Du är världens sämsta vinnare. -Allt är tillåtet i krig och kärlek.
-Jag har aldrig träffat en sämre vinnare. -Det är lugnt.
-Lagledaren, kom igen! Legender. Ja.
-Legender. -Så störigt.
Är du seriös?
Varför skriker du så där när vi inte ens har bundit fast allt?
Det är ett slag i ansiktet.
-Snyggt, Kola. -Tiden är nästan ute.
-Här kommer vattnet. -Fortsätt.
Kan du hjälpa mig att dra här? Vi måste spänna det.
Den lossnar.
De här knutarna är inte bra.
Herregud.
Det är bra nu. Vattnet är under vindskyddet.
Är du nöjd, Shirley?
-Är ni klara? -Ja.
-Är ni det? -Bra gjort.
Det var jättesvårt.
Jag är så besviken.
Besviken på mig själv, besviken på mitt lag.
Bra jobbat, båda lagen. Utmärkt arbete.
-Se, vad ni har gjort. -Ja.
Två vindskydd.
För mig är det mycket imponerande.
-För dig? -Ni var uppenbarligen klara först.
Ni var ganska lugna och effektiva.
Ni var så klart snabbast.
Det är lite som en regnfångare, en vattensamlare.
-Om det regnar blir det en vattenballong. -Ja.
Det här är mer spänt. Jag skulle vilja se hur stadiga de är.
Vad händer där?
Tältlineknopar används för att justera spänningen.
Om den var mer spänd hade det inte varit lika rangligt.
Så, helt ärligt, även om det slackar mer,
kommer det att stå längre och bättre.
Ni är vinnarna.
Grattis till lagledaren, Joe.
Han klarar sig undan Bear Pit än en gång.
Jag är så stolt över blå laget och vår ledare, Joe.
Han är en visionär.
Joe, ja. Vi lyckades.
-Herregud. -Respekt.
Jag tjurade inte för att vi förlorade utan för hur de firade sin vinst.
Det är väl inte sjyst?
Det känns som att när Bear Pit hotar,
så är vänskap inte värt nåt, och nu måste jag in i Bear Pit igen.
Ni vet…
Det är svårt att ta.
Medan de får återvända till lägret,
så får ni uppleva lite av hur det är
att tvingas vara ute i träsken när mörkret faller.
Jag kommer med er middag. Ni kommer att älska den.
Absolut inte.
Blå laget, Joes lag, ni får en brakmiddag i huset.
-Tack. -Så njut av den.
-Ni kan gå hem. -Tack.
-Orange laget, jag lämnar er med Bear.
Ha en underbar kväll och njut av middagen.
Kola tog inte den här förlusten så bra.
Han är ingen bra förlorare.
Det var en stor förlust för honom idag.
Vi ses senare.
Kan nån bära mig?
Det är oväder på gång.
Det var en medveten uppgift som krävde lite omdöme.
-Det är svårare att utse vinnaren. -Ja.
-Men blicka inte bakåt. -Nej, fortsätt framåt.
-Blicka framåt. -Ja.
Okej? Superfokus.
Bear Pit är inte bara en läskig plats. Det är en träningsplats.
Allt har ett syfte, så ta chansen.
Maten är inte prio ett här även om ni bränner kalorier.
I den här hettan behövs vatten, men jag vill att ni har energi.
Jag vill att ni äter ikväll. Militärransoner.
-Ta var sin. -Biryani.
-Grönsaker och kikärter. -Gott.
Ni märker säkert att de är kalla.
Vi vill värma dem.
De här kommer från militären. En enkel påse.
Man river den här.
Alla ska få en.
Inuti finns en liten påse med kemiskt innehåll.
När den blir våt uppstår en kemisk reaktion.
Den blir jättevarm.
Ni har fulla vattenflaskor, men ni ska dricka vattnet.
Ni får inte slösa på vattnet och bli uttorkade.
Lite kiss i den.
Lite av påsen.
Oroa er inte, den är tät. Er middag förorenas inte.
Vill ni ha en demonstration?
Vems är det här?
-Kolas. -Kola.
En frivillig volontär. Underbart.
Jag skojar inte nu.
Jag är rätt våghalsig när det gäller mat,
men det här är vidrigt.
-Varsågod. -Okej.
-Visst. -Jisses, det är verkligen ditt kiss.
Jag lämnar den så. Efter tio minuter är det varmt och gott.
Då tar ni ut påsen.
Lägger den här.
Ta ut den. Se till att den är genomvarm. Skala av den.
Massor av kalorier. Det behövs inför Bear Pit.
Jag hör den koka.
-Precis. -Ja.
Det gör den!
-Otroligt. -Ja.
-Tack. -Tack.
Ni är de enda i världen som skulle tacka när jag har kissat på er mat.
Jag sa inget.
-Bra jobbat. Legender. -Tack.
-Tack.
Hej då.
-Herregud. -Jag säger det ändå.
Deras kommer att rasa.
Blå laget!
-Kom igen! -Ja!
-Herregud. -Herregud.
Jag har aldrig varit gladare att se lägret.
-Kolla! -Herregud!
-Herregud. -Det finns tårta!
-Herregud, en tårta! -Herregud! Vi har tårta!
-Det är en bankett! -Vi har tårta!
Nu äter vi! Vad väntar vi på? Nu äter vi.
Det har varit en dag när det har känts som att det mesta har funkat.
Jag kände mig heroisk och är så stolt över mitt lag.
Jag valde er tre av en anledning.
Jag visste att det var riskabelt,
för jag ville inte skicka in er i Bear Pit igen.
Och så var ni fantastiska, så skål!
-Skål. -Skål!
Skål! Blå laget!
-Blå laget! -Blå laget!
En del av mig mår dåligt över att jag njuter av den här festen
medan de andra lider,
men jag hoppas att de klarar det bra.
Är det här påsen jag ska kissa i?
Mina damer och herrar,
nu får vi se en kiss-kiss-kiss framförd av Shirley Ballas!
-Herregud, hon gör det! -Jag vet. Åh, Gud.
Det är så långt från Strictly-dansgolvet som man kan tänka sig.
Shirley Ballas, huvuddomaren, står bokstavligen
och försöker kissa i en påse.
Jag måste hålla en sovsäck runt henne,
medan hon försöker rikta kisset ner i en av de där påsarna.
-Kom igen, Kola. -Det här är nattsvart!
Och sen börjar Shirley äta det!
Jag kan inte släppa att det luktar kiss,
varmt kiss dessutom…
Det smakar faktiskt som spagetti bolognese.
Vi kan inte förlora fler utmaningar så länge vi lever.
De andra skrattar, äter och har kul.
Och vi åt kissdränkt mat.
Det blev en lång natt för Bear Pit-gänget efter förlusten,
men de har lärt sig en värdefull läxa:
Gå inte på middag hos Bear.
Jag hoppas att eftersmaken inte var för dålig.
Kolantine.
Hur känns det inför idag?
-Gårdagen var ett skämt. -Jo.
Nej, men vet du vad det var? Det är hur folk beter sig.
Det är som att de är ungar.
Det jag såg var ett barn.
Jag är lite arg, så jag tänker gå iväg från gruppen
för att inte säga nåt jag ångrar sen.
-Får jag sitta här? -God morgon.
-Går det bra? -Ja.
-Är allt bra? -Ja, jag är bara trött.
Jag håller på att vakna. Hur mår du?
Jag bryr mig inte. Det här lockar fram en dålig sida hos mig.
-Menar du det? -Ja.
Och hur de firade efter att ha byggt ett vindskydd
som inte ens var så mycket bättre.
Allt jag hör är hans röst. Han irriterar mig verkligen.
Ja, men du måste vara stark nog att inte påverkas.
-Jag vet att jag påverkas. -För…
-Jag stör… -Dina lagkompisar låter sig inte påverkas.
-Ingen annan bryr sig så. Din inställning… -Det skiter jag i.
Det är inte sunt att bli så arg över nån annan.
-Inte alls. -Jag är inte arg.
Kan jag få sitta här alldeles själv och kolla på solen?
Får jag det? Eller måste jag leka lyckliga familjen?
Jag ville bara prata. Det känns som att vi är bra vänner.
-Jag tycker inte att jag har betett mig. -Så få mig inte att känna…
Vi slutar prata om det. Prata om nåt annat.
Den här upplevelsen väcker en massa känslor,
och jag tror det är meningen att jag ska vara här
för att bevisa för mig själv att jag kan göra nåt sånt här.
Det är en resa jag gör.
Kola var så tyst. Var han okej?
-Tja… -Du pratade väl med honom?
-Ja, pratade med honom. -Vad sa han?
Han var upprörd över vårt lags reaktion när vi vann.
-Okej. -Ja.
Jag förstår det.
När det kommer till kritan tar Kola inte förluster så bra.
Jag gillar honom, men det gör han inte.
Kola tog förlusten hårt.
Vår reaktion upprörde honom kanske,
men jag tror att han och jag är lika i vår vilja att fokusera på att vinna.
Jag har mycket kärlek och respekt för Kola,
men allt är tillåtet i krig och kärlek.
Jag ogillar "orättvist"-tankesättet.
Den här utmaningen… Tävlingen är inte rättvis.
Livet är inte rättvist.
-Ta inte upp det igen om han kommer in. -Jag släpper det.
Varje Bear Pit-morgon
är halva laget jättefokuserat på att ta sig an den stora utmaningen,
men Kola har hållit sig för sig själv.
Jag hoppas han inte ältar saker.
Han måste gå in, ha kul och hitta sin sköna vibb igen.
Hej, allihop.
Joe, först och främst, grattis till igår.
-Hur var middagen? -Bra.
Bra. Shirley, hur var din middag?
Som en trerättersmiddag, för den var inte så hemsk.
-Bra. -Man slickar fingrarna…
Man får det bara överstökat, som man gör i det vilda.
Du har förändrats, Shirley.
Se bara. Kan man komma längre från Strictly?
Du är långt hemifrån.
Det är första gången, hur känns det?
Det känns skrämmande. Jag tänker ge 150 procent.
-Du låter redo. -Ja.
-Bra. -Redo, men livrädd.
Shirley, Steph, Kola och Danny, ni ska strax in i Bear Pit.
Målet att antingen undvika Bear eller att ta sig ut.
Ni ska vara inne i en timme. Det finns tre utvägar.
En utväg kan bara användas av en person.
Ni vet det här nu, men alla kändisar som fångas av Bear eller hans fällor,
riskerar att åka ut.
När jag ser tillbaka på min första gång i Bear Pit,
så tog jag för lite risker. Jag var för försiktig.
Från och med nu får ni se en Kola som tar mer risker.
-Okej, Bear Pit-gänget, är ni redo? -Ja.
Det är dags att gå genom porten in i Bear Pit.
-Lycka till. Iväg med er. -Tack.
-Lycka till. -Tack.
-Ni fixar det. -Lycka till.
Det är Bear Pit-dags.
Jag ska gå in och ge 100 procent och sätta Bear på prov.
Jag är mycket rädd, för jag är den enda som inte varit där inne än.
Men hur rädd jag än är,
lämnar jag inte tävlingen utan att återse mina björnungar.
Det här är stunden för mig att visa att jag har lyssnat på Bear.
Jag måste visa honom kvinnan jag har inom mig
som ska ta sig ut via en av utvägarna.
Man har underskattat mig hela livet, hundra gånger om.
Men en sak med Kola:
Det handlar inte om hur jag faller utan hur jag reser mig.
Det här stället är förberett och klart för start.
-Bra gjort, Steph. -Ja.
Vad har vi idag?
Vi har planket.
Vi har jeepen och tunneln.
-De ligger ganska väl samlade. -De är nära varandra.
Alla tre utvägarna i Bear Pit kräver specifika redskap för att ta sig ut.
Var redskapen finns visas på en karta vid respektive utväg.
Jag vet var det är.
-Jag vet var den där är. -Ja.
-Och krokodilen är här. -Ja.
Jag har aldrig varit här, och de andra tre verkar redan självsäkra,
medan min hjärna bara bubblar.
Ni har varit här förut. Vilken är enklast?
Det säger vi inte! Vi tävlar mot varandra nu.
Det är inget här, så vet ni vad som lär finnas här?
-Redskapen. -Ja.
-Seriöst? -Ja.
Det kan vara svårt att hämta redskap
eftersom en del finns i tidsinställda fällor.
De får 30 sekunder på sig att ta redskapet
innan fällan utlöses och hoppet om att fly försvinner.
Nu säger vi inte mer.
Hon tar sig ensam ut, med vi sitter fastbundna vid ett trä.
Jakten…
…är startklar.
Okej, så på den här jakten vill jag växla upp lite.
Jag vill öka intensiteten.
Medan de försöker tänka ut planer placerar jag mig mellan de tre utvägarna.
Jag ska minska luckan och avståndet, så häng med.
Nej.
Nej, fel håll.
Jag har en plan. Det brukar jag inte ha.
Vi sätter full fart, raka vägen till tunneln.
och sen till redskapet.
Jag gömmer mig inte utan kommer att vara synlig. Jag måste ta risker.
Okej, var är jag?
Jag hoppas att det är den här stigen.
Med tanke på ålder och allt kommer jag att röra mig långsammast.
Jag tänkte bege mig mot tunneln.
Målet är att jag tar mig ut,
men när allt kommer till kritan är det att inte gå i nån fälla
eller låta så mycket att Bear hör mig.
Shirley är på väg mot samma utväg som Kola.
Eftersom bara en person kan använda en utväg,
handlar det om vem som når dit först.
Håll dig lågt.
Jag är på väg mot planket så fort jag kan, sen ska jag ut.
Om jag ser Bear och måste hålla mig undan, så får det bli så.
Det är en flodbädd här.
Det innebär att utvägen vid planket är cirka 600 meter längre upp på savannen,
och att jeepen är rakt framför mig
och att tunnelutvägen är ungefär lika långt borta bland snåren.
Det här är en bra central plats.
Jag kan använda den som flaskhals, i första hand för att få syn på dem.
När jag vet deras planer kan jag tänka ut rätt strategi,
vem jag ska fånga och hur.
Det är min andra gång.
Jag har nerverna under lite bättre kontroll.
Jag fattar inte var jag är.
Min plan den här gången är att räkna ut var redskapen är
och sen välja utväg utifrån det.
Det är en riskabel strategi.
Steph kan omöjligt veta var redskapen är.
Och även om hon hittar ett, måste hon gissa vilken utväg det är till.
Det är nån där borta.
Se där, ja. Det är Danny.
Jag känner mig ganska sårbar.
Han är hyperalert.
Jag är frestad att bara skugga honom.
Även om han vet att jag är där bakom,
kommer det att hålla honom på högspänn.
Jag måste smyga för jag hör nåt ljud.
Jag måste överlista Bear.
Måste jag springa snabbare? Klättra i träd?
Gömma mig bakom en sten? Jag vet inte.
Om han går den vägen är han på väg mot krokodildammen.
Men det finns inget för honom där. Jag håller mig precis bakom. Kom.
STEPH - AVSTÅND FRÅN BEAR: 253 M
Herregud.
Jag vet inte var jag är.
Vad är det här?
Då ser jag en bur och tänker: "Det är ett redskap i den."
Där är flaggan.
30 SEKUNDER
Jag har 30 sekunder, men vet inte vad jag söker.
Det är hammaren.
Ska jag? Bear sa "ta risker".
Jag ska ta risker.
Herregud! Jag är helt rusig!
Fort, bort härifrån.
Jag vet inte vad den är bra för än.
Jag måste hitta en utväg.
Planket är närmast.
Bara den är användbar, för den är tung.
SHIRLEY - AVSTÅND TILL UTVÄG: 18 M KOLA - AVSTÅND TILL UTVÄG: 28 M
Hjärtat slår i 1 000 kilometer i timmen.
Jag vill inte bli tagen.
Det där är nog min tunnel.
Jag har nog hittat nåt i ett trä.
Det kan vara en karta.
Jag behöver sågen. Den är på andra sidan.
Förutom att sågen Shirley behöver finns på andra sidan området,
behöver hon dessutom korsa Caiman Pool med en flotte för att hämta den.
Hon hittade den.
Jag stötte på Shirley vid tunneln.
Ingen annan spelade nån roll.
Såg.
Kola gick till och med förbi mig, och jag höll mig orörlig.
Jag sa inte ens nåt. Jag höll mig fokuserad.
Det går inte planenligt.
Om jag når den före Shirley, vet jag var tunneln är.
Det var en såg. Sen kan man ta sig ut.
Jag tänker snedda lite.
Jag tar inte stigarna. Okej.
Nu så.
Jag låter för mycket.
Jag ser att det rör sig, men… Jag vet inte om det är Bear.
Jag ser honom ännu.
Okej.
Jag tror att han följer mig.
Han rör sig snabbt. Han ser nervös ut.
Han kan ha sett mig, men det kommer att vara till min fördel.
Han tvingas ditåt.
Den här gången är det ingen utväg vid dammen.
Han har satsat på en återvändsgränd.
När han är i återvändsgränden,
kan vi bida vår tid och sen slå till.
Jag spanar efter Bear.
Det är utmattande.
Herregud.
Jag är vilse igen!
Andas.
Jag är så utmattad vid det laget att jag inte har nån tidsuppfattning.
Jag vet fortfarande inte var planket är.
Där är flodbädden. Bra, jag känner igen mig.
Jag måste ta mig över och upp dit.
Visst är det uppför backen? Ja.
Vad händer? Det är nästan oväder. Det är väldigt mörkt och kusligt.
-Som en kuslig känsla. -En kuslig vibb.
Det är kusligt.
Nu börjar det regna.
De kommer att känna av det där inne.
Vi närmar oss utkanten av Bear Pit. Danny kommer snart inte längre.
Jag är i en återvändsgränd.
Jag såg honom kika fram på håll.
Jag försökte hitta en väg undan Bear, men jag målade in mig i ett hörn.
Han är precis här.
Jag är ett lätt byte.
Det är bara klippor här. Jag tar mig inte upp.
Han borde försöka ta sig ut och förbi mig utan att bli tagen,
men han klättrade bara uppåt.
Jag ser honom.
Han är här.
Han har mig i sikte.
Okej, kom ner.
Du fick mig att springa. Vad gör du här? Här finns ingen utväg.
Jag vet. Jag hamnade i en återvändsgränd.
Till vänster såg jag en krokodil och till höger Bear.
Pest eller kolera.
Tro mig, jag är mycket trevligare.
-Jag har fler att jaga. Stanna här. -Iväg.
Jag höll mig i rörelse. Jag kände mig rappare idag.
Jag trodde jag hade en chans, men jag hamnade i en återvändsgränd.
Han är bra.
Det var en borta.
Det där var ett pistolskott.
Dags att vända söderut och hoppas att de andra tre går i cirklar,
och snurrar in sig själva.
Vi måste röra oss snabbt. Häng på.
STEPH - AVSTÅND TILL UTVÄG: 243 M
Där är det. Där är planket.
Snälla, låt inte Bear vara där uppe.
Efter att ha varit vilse i skogen, ser jag nu planket.
Låt det vara rätt redskap.
Jag har burit runt på släggan i evigheter,
utan att veta om jag har nytta av den eller inte.
Ja, det är rätt! Vilken legend du är.
Då så. Här.
Syns Bear till? Okej.
Nej!
Bearie!
Jag dröp av svett.
Jag var så trött och varm.
Ja!
Nån tog sig ut.
Jag tog mig ut ur Bear Pit!
Tack.
Herregud, det är så jobbigt.
Jag trodde inte att jag kunde klara det.
Efter Stephs flykt återstår bara Shirley och Kola.
Och allt som står mellan dem och redskapet till tunnelutvägen
är Bear.
Jag är på öppen mark.
Jag letar efter ett redskap,
men det fanns på den svåraste platsen på hela kartan.
Det är Shirley.
Jag har känt mig lite underskattad av en eller två i gruppen.
De ser på mig som på sin mormor.
Jag vill visa vad jag kan idag genom att ta mig ut.
Jag skymtade rörelse där framme.
Jag vill inte korsa deras väg.
Okej, så vi gömmer oss här nånstans. Följ med mig.
Se på Bear Pit. Det är nästan helt mörkt där.
Ja.
-Det blir tufft idag. -Moder Bear Pit avger läskiga vibbar.
Okej, om en av dem kommer förbi här,
har jag god sikt hela vägen nerför stigen.
Jag blir förvånad om de ser mig.
Jag måste bara ha tålamod, men också veta när jag ska slå till.
Den här personen måste över krokodildammen för att hämta sitt redskap.
Jag håller mig gömd, låter dem passera,
och när de är fast på flotten slår jag till.
Undertexter: Jessika Johansson