Це як гігантська гра в кота й мишу,
і з мого досвіду,
кіт завжди перемагає.
О боже.
Я його усуну.
Один хибний рух, і я полечу додому,
а я не хочу, щоб це сталося, тож…
Навіть коли шанси проти мене, я ітиму вперед.
Отже, я помітив його внизу.
Він помітив мене, а тоді знову втік, але він має втомлений вигляд.
Джунглі мене трохи одурманюють.
Я починаю робити помилки. Мені потрібне везіння.
Я зміг. Я це зробив.
Я відчуваю полегшення.
Я той, хто ніколи не здається.
Я врятувався від Беара.
Він молодець, у фізичному плані. Я думав, він буде повільніший.
Але час сплив. І на цей раз, Коло,
ти молодець.
Я зміг!
БЕАР ҐРІЛЛЗ: ПОЛЮВАННЯ НА ЗНАМЕНИТОСТЕЙ
Добре, що пройшов дощ. Стало прохолодніше.
-Прошу. Це я викликала дощ. -Так, дякую.
-Ну, нарешті. -О боже!
-О боже. -О боже.
Хто це?
Так, Уна.
Боже мій.
Так, моя дівчинко!
Я така рада повернутися.
Я обставила Ведмежу яму, і я також повернулася першою.
Ти це зробила!
О боже.
Я зробила це для дівчат. Дівчача сила.
Я була така виснажена. Я копала щодуху.
-Я ніби копала свою власну могилу. -Чорт.
-Господи. -Прокляття.
Я гадки не маю, як впоралися інші.
Я маю зізнатися, що серед наших знаменитостей є кріт.
Не шпигун. Справжній кріт.
Це Уна, і вона може розкопати собі шлях будь-звідки за 45 хвилин.
Але решті знаменитостей доведеться піти на Суд Ведмежої ями,
і одна людина вирушить додому.
Лоренсе, ти тут уже корифей.
Ти розумний. Ти почав сильно,
а тоді побачив той широкий шлях.
-Знаю. -І ти ним пішов.
Потрібно опиратися цій спокусі.
Але… як я казав тобі раніше, зусилля — це найважливіше.
Я це ціную.
Денні, ти тут уперше.
Багато чого відбувається.
Ти був на жовтому.
Ти рухався надзвичайно добре.
Ти був дуже пильним.
Але після того як ти отримав своє завдання
і зрозумів, що маєш робити, відчувалося, ніби ти…
Ти ніби перейшов на червоний.
Боже, мої ноги ледь рухаються.
Я виснажений.
Ти швидко втомлюєшся, і тоді твоя зосередженість падає,
і коли ти побачив сітку, ти вже був у невигідній позиції.
Бум, час вийшов, і ти вгорі.
Гаразд. На одного з вас, хлопці, чекає довга подорож додому.
Лоренсе, Денні,
людина, яка, на мою думку, досягла кінця шляху
і стане другим учасником, що покине змагання, це…
Лоренс.
Я захоплююся твоїм духом і готовністю віддати всього себе.
Але гелікоптер уже в дорозі, і ти вибув.
-Обіймемося на прощання, бро. -Не знаю, як.
Увесь цей досвід стількому мене навчив.
Я усе ще можу бути хоробрим, і я можу приймати виклики,
і я можу докладати великих зусиль.
Я умію виживати.
У молодості ти звикаєш докладати зусиль.
У старості відвикаєш.
Але насправді ти це можеш, і це неймовірно.
Хтось повертається!
-Кола! -Кола!
Я зараз на сьомому небі.
Відчуття, ніби я на параді перемоги.
-О боже. -Так.
-Ти вибрався! Молодець. -Ти вибрався.
Ні. Я годину його уникав.
-Годину! Він його уникнув! -О, молодець!
Я отримав стільки любові від товаришів по табору,
і я відчув, що вони мною пишаються.
Бути бажаним — це так приємно.
О, з'явився хтось іще! Хтось іде!
Хто це?
-О ні. -О ні.
-Денні. -Він ледь іде.
-Хай би хто це був. -Це Денні.
Він поранений?
-Він у нормі? -О боже.
-Денні? -Кепські справи.
-Молодець. -Гарна робота.
Ведмежа яма забрала ще одного. Це показало, як це насправді важко.
-Ти в нормі? -У нормі, приятелю.
Я був здивований тим, наскільки побитим був Денні.
Вигляд Денні казав про те, що він пережив поганий досвід.
Ти вибрався? Чи ти втік?
Я попався в пастку. Це було виснажливо.
Я іду, а тоді час вийшов, і раптом — пуф!
-І ти попався в сітку? -Це була сітка.
Це місце схоже на чистилище.
Ніби ти в пеклі, і тебе переслідує диявол.
І він не жартує.
Я майже попався. Залишалася малість.
О боже.
Я був такий виснажений, мене ледь не знудило.
Я більше ніколи не хочу йти в це місце.
Саме так. Це жахливо.
-Ми такі ради знову тебе бачити. -Це так.
Молодець. Так.
-Неймовірно. -Вітаю, друзі.
-Ходімо вже. -Ходімо.
Із Лоренсом усе було добре?
Він передавав усім, що любить вас.
Він усіх вас любить.
Так сумно, що Лоренс пішов.
Він був життям і душею цього табору.
Гаразд, за Лоренса. Мій брате, Лоренсе. Люблю тебе, бро.
Без Лоренса сумно. Він завжди жартував.
Але тепер у нас на одну людину менше, і ми на крок ближче до корони.
5:23
Що це в біса таке?
Отже, на столі лежав листок коричневого паперу.
На ньому був слід від лапи.
Його простромлював кинджал.
«Зустрінемося на болоті для «Прогулянки по планці».
Жодних інших підказок.
Ми в командах? Чи це кожен за себе?
Я маю на увазі, що взагалі відбувається сьогодні вранці?
«Зустрінемося на болоті для «Прогулянки дошкою»?
Ти отримаєш вердикт щодо коліна?
Не знаю. Я справді не знаю.
Приятелю.
Сподіваюся, ти це зможеш.
-Добрий ранок, Зуу. -Доброго ранку.
-Ти добре спав? -Ні, подруго.
-Спека. -Просто все це.
Ти читав записку?
На столі лежить записка для всіх нас.
Думаю, у мене… О боже.
Вибач, будь ласка.
Усе гаразд.
О, знаєш що? О ні, я його зламала.
Так.
Ходіть сюди, будь ласка. Я маю дещо сказати.
Отже, друзі,
лікар мені сказав, що я порвав меніск,
і в мене розтягнення медіальної колатеральної зв'язки.
Тож уся медична команда радить мені піти.
-Припинити участь. -О боже.
Так.
Борисе.
Я почуваюся заціпенілим.
Я почуваюся розчарованим.
Дуже спустошеним.
Народ. Так.
Не треба, бо я зараз теж заплачу.
Я дуже хотів бути на цьому шоу, щоб за мною ганялася ця чудова людина.
Біґу Зуу, я сумуватиму за твоєю їжею. Що я без тебе робитиму?
Що ж, коли ти тенісист, травма — твоє друге ім'я.
Я переніс уже 15 операцій.
Це фізичне зношення.
Ціна, яку платять професійні спортсмени.
Я не з тих, хто здається.
Я можу терпіти біль, але справжня травма накладає обмеження.
Я не знаю, що без тебе робитиму.
Спустошена. Спустошена через нього, адже він обожнює змагатися.
Він хотів перемогти.
Я хотів би бути з вами, але ми дечому навчили одне одного.
Не падати.
Долати перешкоди й знову вставати.
Цей табір — це… Я повинен зупинитися.
Так, приятелю.
У моїх очах були сльози, коли Борис це сказав.
Адже він справжній переможець.
Він не брав участі у всіх завданнях і не був у ямі,
але він усе ж прийшов сюди й щось собі довів,
а також вплинув на життя кожного тут.
Давай, Борисе!
Давай, приятелю!
Це були американські гірки.
Я дізнався, що можу протистояти стихії,
і що я товариський, як ніколи, бо я люблю своїх 11 товаришів по команді.
Гаразд. Бережи себе, Борисе.
Супер!
-Супер! -Супер!
Що ж, Беар казав знаменитостям очікувати неочікуваного,
але ніхто з нас не уявляв, що Борис покине шоу.
Залишилося дев'ять знаменитостей,
і вони ось-ось прогуляються по дошці тут на болоті.
-Болото. -О ні.
Не впевнена, що хочу тут викупатися.
-О боже. -Якесь воно болотисте на вигляд.
Встаньте в ряд тут переді мною, народ.
Привіт, і вітаю на «Прогулянці по дошці».
Отже, це надзвичайно проста гра.
Ви маєте перейти з одного боку болота
на інший за допомогою цих дощок.
Зробивши це, підніміть прапор.
Однак ви всі змагаєтеся одне проти одного.
Ви можете формувати союзи, просити інших про допомогу.
Ви можете шахраювати. Або можете йти самі.
Отже, тут справжня гра.
Це випробування — кошмар.
Ти йдеш у команді? Чи ти сама за себе?
Ти йдеш у парі?
Боже, допоможи мені.
О ні, боже.
Хай би що ви робили,
головне, дістатися іншого боку й підняти прапор,
адже є лише п'ять прапорів.
Це означає, що четверо з вас завтра вирушать у Ведмежу Яму.
Ніхто не думає, що це буде весело.
Усі думають: «Що за нову чортівню придумав для нас Беар?»
В армії це називається «групова задача».
Її суть — випробувати вашу кмітливість, коли ви в стані стресу.
Чи можете ви при цьому думати ясно й спокійно?
Це і є метою завдання.
Вирішення проблеми під тиском.
Гаразд, час вам зайняти позиції.
І щасти вам усім.
Я почуваюся добре.
Те, що ми йдемо разом, забезпечує однакові умови.
Зараз я налаштований перемогти й уникнути Ведмежої ями.
Добре, слухайте.
Або йдемо командами, або соло,
або всі як один.
Я пропоную робити це все разом, і тоді ми перейдемо.
Сформуємо дві команди. Хто перейде, той перейде.
Хіба не краще перейти нам усім, а тоді нехай він вирішує?
Ставки сьогодні високі, і я подумав:
«Чому б нам не перейти разом,
а тоді дозволити Беару самому обрати?»
Але Біґ Зуу мав інші ідеї. Він хотів іти двома командами.
Думаю, це буде просто: пройде той, хто підніме прапор.
Я трохи нервуюся.
Те, що можна утворювати або ламати союзи,
геть мене спантеличує.
-То що ми вирішили? -Я не знаю.
Я іду туди. Джо, ходімо з нами.
Ширлі, звідси ти переходиш на ту довгу дошку.
Думаю, нам краще піти туди.
У кінці виявилося, що ми якось розбилися на команди.
-Ми йдемо разом як команда? -Ага, підемо так.
Стеф, Ширлі, Джо, Кола і я.
Ми стали колективом, і це раптом розділило всю групу,
але без будь-яких справжніх міркувань.
Я не можу зрозуміти, що відбувається.
Можна пройти посередині.
-Ага. -Пряма лінія.
А коли ти перейдеш через дошку, далі йдуть ці сходинки.
Будемо чесні. Це не має сенсу.
Я не мав можливості обрати команду.
Я залишився з Лотті, Мел і Уною,
і дивився, як люди, яких я вважав тут своїми друзями,
дбають лише про себе.
Гаразд, друзі.
Зараз ви почнете перебиратися з одного боку болота на інший.
Три, два, один, уперед.
Коло, хочеш піти першим? Чи мені піти? Ідеш ти? Добре.
О, вони хиткі, ці штуки, правда?
Я придумав план. Я узяв дошку й поставив її посередині.
Я знав, що до цього місця дістатися найлегше, і це найшвидший шлях.
Я пішов попереду всіх,
щоб мені не довелося повертатися в цей кошмар, Ведмежу яму.
Ходімо.
Ви взяли всі довгі дошки, і це якось дико.
Ви повинні дати нам одну довгу. У нас лише одна.
У нас тут справжній розподіл.
-Чітко видно дві команди. -Слушна думка.
-Джо. -Джо.
-Поклади цю вниз. -Так. Вона нам не потрібна.
-Молодець. -Це потрібно?
-Не зараз. -Ось так. Тепер іди.
Молодець.
Я не почуваюся упевнено.
Але навіть у цьому спантеличеному стані я зрозумів одну важливу річ,
а саме, що від середньої і короткої дощок
не було жодної користі.
Ти просто береш усі довгі…
Тримайте.
…і намагаєшся перейти по ній.
Вони залишили нам лише одну довгу дошку. Так, ти зможеш. Ставай на неї.
-Упевненіше. -Ти впораєшся, люба.
Гаразд.
Візьми цю в мене.
-Тримай. -Усі мене смикають.
Яку мені взяти?
Я почуваюся трохи на межі, якщо чесно.
Я просто хочу повторювати собі: «Зберися».
-Допоможи з цим. Я тримаю цю. -Ага.
-Допоможи їй із цією. -Добре.
Це насправді вправа для командос?
Так. Тут усе як у житті.
Стоячи на понтоні, кожен може випинати груди,
але коли ти на дошці, у тебе тремтять ноги,
і ти намагаєшся знайти вихід, тоді видно, хто ти насправді.
Ширлі, іди.
Усе добре.
Ступай сюди. Ти впораєшся.
Я тобі не потрібен.
Гарна робота.
Нам пощастило, що в нашій команді все протікало легко.
Повна зосередженість.
-Чудово. -Гарна робота.
-Тримаєш? -Молодець.
Дай нам іще одну.
Я не бачила іншої команди, але я їх чула.
Цю треба прибрати.
Нам знадобиться ця?
-Просто кинь її на… -Можливо.
І це було трохи схоже на хаос.
Так, вони підійдуть. Принеси це. Ні, облиш це, Мел.
-Скажу чесно. Ми дуже повільні. -Знаю.
Нам потрібна довга.
Так ми не перейдемо.
Ми маємо прокласти свій шлях.
Повір мені. Вертайся.
Це випробування було плутаниною.
Ні, ти не можеш перевернути цю. Дивися, ось так. Візьми цю.
Брате.
Ми трохи панікували.
Це напруження, це підвищення градусу.
Я зроблю. Допоможи їй.
Але коли ти працюєш як команда,
ти використовуєш свої сильні сторони,
тож Зуу казав мені, що робити, і я робила.
Повір мені. Ми прокладемо свій шлях.
-І тоді ми перейдемо туди. -Так.
Так, тоді вперед.
У нас не було дощок, не було порядку,
і коли я запропонував змінити шлях, я зосередився на тому, що я маю робити.
Тепер кладемо їх сюди.
Денні!
-Продовжуй іти. -Я тут, Стеф.
-Брати дошки із собою? -Нам потрібна ще одна.
Це було драматично, напружено,
адже п'ятеро мають перейти болото й підняти прапор,
і я була останньою із п'яти.
Я бачила за собою Зуу.
Нам потрібно йти туди.
Останні чотири вирушать у Ведмежу яму.
Є сенс перемогти.
Я згадала, як Беар мені сказав: «Ризикуй».
Мені брати це із собою?
Потрібна ще одна.
-Ти не можеш забрати цю планку. -Мені шкода!
Тобі не було шкода, люба.
Ти зробила це навмисно, і тобі було байдуже.
Але тепер я тебе бачу.
Я тебе бачу, маленька Стеф.
Із Мідлсбро, на позір така мила й скромна.
Це все фасад.
Давай, уперед. Тепер ми знаємо, що до чого.
Я просто мусила.
Я мусила зробити те, що вважала правильним на ту мить.
Він міг мене штовхнути. Я не знаю, що він зробив би.
-Я не можу. Не можу. -Ти впораєшся.
Ти можеш. Просто тримай її за руку.
Так. Уперед.
У повітрі відчувається напруження.
Інші, вони доволі сильна команда,
і я просто думала собі: «Тільки продовжуй.
Продовжуй. Не здавайся».
-Гаразд, Джо. Передай це мені. -Тримаю.
-Ширлі, тримай баланс. -Давай.
-Усе добре. Ти молодець. -Давай. Молодець.
-Не поспішай. -Давай, Коло.
-Давай. -Не квапся.
Наша команда так швидко дісталася фінішу
завдяки ясним думкам, стратегії…
Стеф, іди.
Тепер Джо. Молодець.
…і командній роботі.
Ось так просто.
Один гігантський стрибок для людства.
-Так. -Уперед.
Це було як в армії.
Кола — неймовірний суперник.
Денні має здатність зберігати надзвичайний спокій.
Стеф була дуже сильною.
А Джо робив свою частину роботи, як і я, щоб безпечно перейти болото.
Вітаю, народ. Молодці.
Гарна робота.
Ми це зробили. Я така рада, що не йду у Ведмежу яму.
Молодці.
Вони прослизнули, як змії.
Вони перемогли, але це було нечесно.
Це не в дусі спорту,
бо замість того щоб дати нам можливість
розбитися на рівні команди,
вони пішли вперед, залишивши нас у багні й начхавши на нас.
Отакої, приятелю.
Що я сказав? Я сказав: «Зробімо дві команди».
-Усі просто базікали. -Облиш це.
Думаю, Зуу варто було б заспокоїтися.
У цьому завданні головне — удача.
і цього разу вона було не на нашому боці.
Їм байдуже. Так воно і є.
-Так воно і є. -Це знущання, бро.
Я бачу, як формуються альянси.
Стеф і Ширлі, вони разом. Денні й Кола, вони разом.
Мел просто робить, що хоче.
Лотті й Уна разом.
Усі такі милі. А коли доходить до цього, видно правду.
Стеф забрала нашу дошку. Без вагань, забрала нашу дошку.
Подивилася мені в очі й забрала. Це не дружба.
Тепер видно справжні кольори.
Відсьогодні ця конкуренція справжня.
Більше жодної дружби.
Ми тут усі заради себе, і це випробування це довело.
-Зуу. -Йо.
-Я тобі завадила. -Усе гаразд.
-Я завадила. -Я не проти.
Ви круті. Ви чудово впоралися.
-Вітаю, народ. -Усе гаразд.
-Молодці. -Усе добре.
Я думала, ти мене штовхнеш, тому зробила це.
Нащо це мені? Я ніколи тебе не штовхнув би.
-Але ти своє зробила. -Так.
Це вже зроблено.
Коли люди під тиском, вони змінюються.
Я не виняток.
Я вважаю себе доволі великодушною людиною,
яка хоче, щоб усім навколо було добре,
але в той момент я думала: «Ти маєш дбати про себе».
-Гарна робота. -Так, молодці.
Отже, погана новина в тому, що Мел…
-Так. -…Зуу, Лотті, й Уна,
завтра підуть у Ведмежу яму.
Я думала: «Я вже була у Ведмежій ямі,
тож цього разу я розумію правила, і я готова».
Ну, я однозначно не готова.
Думка про те, щоб удруге там опинитися,
лякає мене, фізично.
Я до смерті цього боюся, тож я маю дуже добре підготуватися.
Для декого з вас цей досвід станеться вперше.
Лотті, ти готова? Мені видається, що ти…
Я нажахана, адже я бачила, як усі звідти повертаються,
і вони були налякані,
але вже як є. Вибереться найсильніша людина,
і ти просто маєш піти туди й дати собі шанс. Так.
Беаре, щось порадиш Зуу?
Я дивлюся на тебе там і бачу, що ти не надто щасливий.
-Ні. -Ну, я думаю, відпусти це.
Ми закінчили.
Що більше ти озираєшся назад, то більше злишся,
а це забирає енергію
і робить тебе менш ефективним у ямі.
Ми йдемо вперед. Це гарна позиція, Лотті.
Думаю, ви всі це приймаєте.
Вітаю наших переможців. Ви молодці.
Ви діяли як команда, допомагаючи одне одному,
і ви перейшли болото й підняли прапори.
Так тримати. Оплески для вас, друзі.
Молодці.
-Так. -Так!
Ми не у Ведмежій ямі!
-Лише Джо і я ще там не були. -Я знаю. О боже. Так.
Якщо хочеш, можеш зайняти завтра моє місце.
Я зачекаю.
Вона там іще не була. Їй треба піти.
Колись вона туди потрапить.
-Гаразд. -Так.
Відпочиньте, і до зустрічі у Ямі.
-Добре. Дякую вам. Ви молодці. -Бувайте.
Дуже дякую.
Стеф і інші зробили те, що їм було потрібно.
Це вплинуло на мене, і тепер вони в безпеці,
а ми йдемо у Ведмежу яму.
Зуу на мене страшно сердиться.
Вони не хотіли бути командою. Не могли прийняти рішення.
Курям на сміх. Просто курям на сміх.
Уно, усе гаразд?
Просто почуваюся не найкраще.
Так, я трохи втомлена.
Тож я вирішила рано лягти спати.
Я вдруге поспіль отримала Ведмежу яму.
Я виснажена, і атмосфера дуже напружена.
Я це відчуваю… цю драму, що сталася раніше.
Усе це напружує, тож я розумію.
-Відпочивай. -Ага.
-Відпочиватиму. Дякую. -Звісно. Бережи себе.
Усе гаразд?
Я знаю, що завтра я вилечу.
-Чому? -Бо це було випадкове везіння.
І?
Правда в тому, що Ведмежа яма наводить на мене жах.
Беар мав би сказати: «Знаєте що? Так, ви перемогли,
але я відправляю у Ведмежу яму тих чотирьох людей,
які там ще не були».
Як щодо сюжетного повороту?
Ти не знаєш, який це великий ліс. Кажу тобі, він величезний.
Мені не подобається, що Ширлі там не була.
У неї є пропуск.
Усе ще є час це змінити, Беаре.
Якби я попросила Мел дати мені дошку,
вона не дала б, і в мене були б проблеми.
Тож командна гра для мене вкрай важлива.
-Ми говоримо про сьогоднішнє завдання. -Ми не мали шансу.
Ми не мали жодного шансу.
Ви взяли всі довгі дошки. Ви просто…
Так, але якщо казати чесно… Але…
-Немає жодних правил. -Але, Біґу Зуу, правил немає.
Де та команда схибила? Чи де вчинила правильно?
Зуу вважає, що це нечесно. Він багато про це говорив.
Викинь це з голови, тому що завтра ти маєш бути готовим.
І я не думаю, що він морально готовий.
Ви зробили, що хотіли. Я не скаржуся.
Я можу звинувачувати лише себе. Це моя провина.
Я поводився по-дружньому.
І що моя доброта мені дала? Нічого, бро.
Більше немає жодної дружби. Нічого такого немає.
Тут ми можемо бути сердечними.
Але там ми не скажемо: «Ми всі команда».
Ви утворили команду. На війні, як у коханні.
Так же кажуть? На війні й у коханні всі засоби хороші.
Я чітко сказав:
«Хіба не варто зробити дві команди?»
-Вибач? -Ніхто не послухав.
У якийсь момент ти підеш у Ведмежу яму.
Що з тобою таке?
-Кожен із нас має побувати в Ямі. -Звісно. Я і не скаржуся.
Я не скиглю, не бідкаюся, не критикую чи не …
Ми всі маємо там побувати.
Я не боюся туди йти. Я не розумію, про що ти.
Я просто кажу.
Ти не просто кажеш. Ти прямолінійна. Ти тикаєш пальцем в обличчя.
Тому що я… Я така, яка є.
Ти не надто чітко доносиш свою думку.
Як і ти!
Ти відчуваєш, як зростає напруга.
Чомусь у цьому змаганні завжди хтось винен.
Це завжди чиясь провина.
Кілька людей беруть це дуже близько до серця,
особливо, коли програють.
Замість того щоб прийняти це з гідністю і все обдумати, вони скаржаться.
Знову й знову.
Ти підняла дошку й зробила по-своєму. Це нечесно.
Не варто говорити про це знову й знову.
-Мені шкода, що так вийшло. -Це зроблено!
Я маю розприскати репелент.
Я хотів, щоб ми чесно грали в цю гру.
Я дуже схильна до суперництва,
і я зрозуміла, що Мел Бі
теж до цього схильна, але вона також маніпуляторка.
Ніхто не хоче їхати додому,
тож я завжди трохи непокоюся, коли все так повертається.
Ти правильно зробив, що пішов спати. Я теж мала б.
-Це були Зуу і Мел? -Ага.
Тільки й мови про це випробування.
-Ти в нормі, бро? -У нормі.
Точно?
Не поспішай сьогодні.
Я думав про план дій, і тепер я просто маю його виконати.
Зараз я трохи хвилююся.
Останні кілька днів були психологічно важкими.
Я захищатимуся, я берегтиму енергію,
і я однаково буду з усіма щиросердним,
але тепер я повинен грати.
-Добрий ранок. -Добрий.
Тож я хотів тримати думки при собі,
зосередитися на собі й подумати, як мені протриматися у Ведмежій ямі.
Чим займаєшся цими днями, Стеф?
Я написала трилер.
-Справді? -Ага.
Я люблю психологічні кримінальні трилери.
А чим ти займалася до цього?
-Я була журналісткою. -Серйозно?
-Так. -У кого ти брала інтерв'ю?
-У Дональда Трампа. -І як це було?
Мені сказали уникати запитань
про його колишню і про волосся.
-І ти відразу захотіла спитати? -Я спитала.
«Що ваша колишня дружина думає про ваше волосся?»
Що ти хочеш робити далі в житті?
Моя місія номер один — знову зібратися в тур із рештою дівчат.
-Так. -Це моя місія.
-Я обожнюю виступати. -Так.
Із ними немов… Це як електричний розряд.
Коли ми святкували 50-річчя Вікторії,
її син почав грати на гітарі «Mama» й співати.
-О, неймовірно. -А Девід нас підштовхував.
Ми п'ятеро співаємо «Mama»,
а тоді Том Круз зробив коло
і станцював танець із фільму.
Тож він почав робити…
І чомусь…
О боже.
Ми всі танцювали.
І він каже: «Ну, давайте».
Він починає утворювати коло.
Том Круз заходить у коло першим і починає все це робити.
І я кажу: «Господи. Я не можу…» Я вийшла з кола.
-Що це? -Це найдивніший танець.
Усе це. Уявіть, що ви це бачите.
Я вчила його танцювати. Для ювілею його дружини.
Не може бути!
Що ж, це не спрацювало, тому що в колі він танцював жахливо!
Ми йдемо, дівчата.
Давайте. Ми впораємося, Лотті, Уно.
-Три дівчини. -Так.
Я пізніше трохи погуляю і подрімаю.
Подрімаєш? Ти раніше цього не робила.
Я ніколи в житті не дрімала.
-Ми постійно це робимо, Джо. -Так.
Ми готуємося до випробування, а вони говорять про дрібниці.
Це так дратує.
Як іде бізнес?
-Клієнти платять небагато. -Так, небагато.
І я помітив, що ти вирішила відкрити салон
на острові, де живуть усього п'ять людей.
Що більше вони сміються, то більше це дратує.
Ваш сміх так дратує, серйозно.
Бо в нас усе дуже серйозно, і все, що ми чуємо…
-І це насправді… -Ми говоритимемо тихіше.
Ми в перукарні. Вибач за це.
-Вибач. -Я мала це сказати.
-Вибач, Уно. -Вони зараз нервуються.
Ведмежа яма.
Ведмежа яма робить це з усіма.
Я іду до Ведмежої ями в другий раз,
і я ледь оговталася після першого.
Я у режимі змагання,
і я бачу зовсім іншу сторону Зуу.
Він ніби інша людина. Він зосереджений.
Він сприймає це дуже серйозно. Він хоче виграти.
Я чекав випробування, яке виявить справжні кольори всіх нас,
і це сталося вчора.
Ми не друзі.
Я вийду звідти, посміхнуся й скажу: «Вгадайте, хто вдома?»
Після того як Беар на тарзанці забрав Лоренса,
після болотного завдання й раптового від'їзду Бориса,
пора ще чотирьом із них вирушити у Ведмежу яму.
-Привіт! -Привіт.
Ходіть сюди. Час посидіти біля вогнища.
Вони всі у Ведмежій ямі через мене.
І я почуваюся винною, але я мала це зробити. Це була гра.
Тож, якщо чесно, мені байдуже.
Ви будете раді почути, що ми на середині шляху.
Так!
-Це вже середина? -Це добре!
Час летить, коли тебе переслідує ведмідь.
-Так. -Так.
Отже, Мел, Лотті, Уно й Зуу, ви вирушаєте у Ведмежу яму.
Як ви знаєте, ваша мета — або уникнути Беара,
або втекти із самої ями.
Ви пробудете там одну годину.
Є три виходи.
Кожна може бути використана лише одним із вас.
Пам'ятайте, ви не лише пильнуєте Беара.
Ви також маєте стежити за цими пастками.
Як завжди, тим, кого Беар упіймає особисто або у свою пастку,
загрожує виключення.
Один із вас поїде додому.
Бажаю вам усім удачі. Справді.
Час вийти в ці ворота у Ведмежу яму.
-Тож ідіть. -Зробімо це.
Щасти вам, друзі.
Вирушаючи у Ведмежу яму вдруге,
я відчуваю запал,
готуючи себе до боротьби за своє місце.
Я іду у Ведмежу яму, бо Стеф забрала в мене дошку.
Це мене підвело,
але я зроблю те, що маю, щоб перемогти.
Я так нервуюся.
Я багато чого маю собі довести. Що я сильна, і що я можу це зробити.
Може статися будь-що. Я поки не маю плану.
Але я Страшна Спеція. Я виживу.
Будьте уважні, народ,
Гаразд, карта.
Так.
О, добре. Тунель, позашляховик, драбина.
Кожен вихід потрібно відчинити спеціальним інструментом,
але заручники ями знайдуть інформацію про своє місце перебування,
лише коли дістануться до виходу.
Забудьте про інструмент і про можливість вибратися у безпечне місце.
Ми кажемо одне одному про свої плани,
чи ми цього не робимо?
Ну, я не проти.
Ти не повинен розповідати. Просто йди.
-Мені сказати? Я скажу. -Так.
-Я хочу піти до тунелю. -Добре.
Перша Ведмежа яма, і тут багато всього,
але це вже не командна робота.
Це я проти Беара Ґріллза, і я тут, щоб перемогти.
-Я хочу піти до драбини. -Знаєш що?
Я теж планувала туди йти.
Я могла б піти до позашляховика, бо знаю, де це, але…
Якщо ти знаєш те місце, це ж добре.
Я почуваюся впевненішою, адже я тут уже була.
Я облюбувала драбину,
і тут Лотті каже, що хотіла туди йти.
Це її перший раз тут.
Я піду туди, де знаю, а вона — у невідомість.
Якщо хочеш, адже ти тут уперше…
Так, я спробую драбину.
Я така вдячна Уні,
але вона знає, де позашляховик,
тож вона має невелику перевагу.
Я не знаю, куди я піду, бо я завжди опиняюся не там.
Зараз мені до всіх байдуже, тому що це соло.
Ми не в командах.
У кращому випадку я виберуся на волю.
Тож, мабуть, я піду до тунелю.
Я точно знаю, що роблю.
Я не знаю. Справді не знаю.
Гаразд.
Розпочнемо полювання.
Куди ви йдете… Тоді я піду туди.
Найперше я використаю один із цих шляхів.
Вони будуть намагатися втекти від мене на висоту.
Я спробую скоротити цю відстань, скоротити проміжок.
Тож ходімо.
Залишайся пильним.
Я маю стежити за обстановкою.
Це листя таке шумне.
Мені подобається тунель. Він у стороні від усіх.
Треба лише подбати про інструмент.
Я не хочу повертатися звідти за інструментом.
Тунель може видаватися мудрим рішенням,
але ключі, які будуть потрібні Зуу, заховані в Беаровій пастці з таймером.
Тунель…
Отже, це буде вгорі.
Уперед.
Я не маю впевненості.
Я панікую, і я налякана:
що вперше, що тепер.
Але я сильніша, ніж думаю.
ВИХІД
Мел іде до того самого виходу, що й Зуу,
тож спроба дістатися туди — це перегони-дуель.
Той, хто дістанеться тунелю першим, отримає цінну перевагу.
Мені йти туди? Мені потрібно в той бік.
Того разу я теж ішла так?
Я трохи розумію, де я зараз.
Я іду до автівки.
Я шукаю те, що вже бачила раніше.
Я знаю, де це.
Я сподіваюся, це правильне рішення.
Позашляховик — найближчий вихід, але інструмент аж у Каймановій заводі.
І він там не сам.
Отже, мені потрібно йти… Я не знаю, куди я маю іти.
Я піду до драбини. Я лише маю бути уважною.
Я робитиму свою справу. Я зроблю її швидко.
Отже, якщо це було там,
мені потрібно йти туди. Гаразд.
О боже.
Там щось є.
Так. Якісь блоки.
Я не знаю, для чого це.
Я наштовхнулась на якісь блоки, і я думаю, що вони для драбини,
тож я візьму
три, які на вигляд міцні.
Лотті, можливо, знайшла інструменти,
але тільки біля виходу вона дізнається, чи підходять ці блоки для драбини.
Гаразд.
Схоже, від мене багато шуму.
Думаю, я когось бачу.
Таке відчуття, ніби він ось-ось на мене стрибне.
Гаразд.
Я не знаю, що мені потрібно, але я просто туди піду.
Я просто піду з цим.
Отже, заручники ями рухаються добре.
Якщо я зможу забратися глибше в яму,
я буду в значно вигіднішій позиції, щоб прислухатися до раптовим звуків.
УНА - ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 43 М ВІДСТАНЬ ДО БЕАРА: 39 М
А ось і Уна.
Там клітка.
Ключ, очевидно, у ній, тож…
Цікаво, чи мені потрібен ключ для машини.
Думаю, що потрібен.
Правило номер один: нічого не припускай.
У мене 30 секунд, щоб відв'язати ключ від автівки.
Суть випробування «Ведмежа яма» у здатності ясно мислити під тиском.
Це не ключі від позашляховика.
Уна ось-ось піде на великий, зайвий ризик.
Якщо вона зробить помилку,
вона за неї заплатить.
Ну, давай. Це так важко.
Так важко послабити ці вузли.
О боже.
Це так складно.
Ні, я не можу вийти. Ні!
Я зла сама не себе.
Я дуже розчарована, що попалася.
Краще б я відразу пішла до драбини, бо це те, що я хотіла зробити.
Уна виказала сміливість, спробувавши, але вона попалася,
і ні за що.
Вона ще більше засмутиться,
коли дізнається, що я був свідком усієї цієї сцени.
Він біситься.
Ось так.
Я узяв його за голову.
Ось, чому мої пастки не єдине, через що сьогодні має хвилюватися Уна.
Ведмежа яма небезпечна.
Цікаво, чи я його втримаю зараз.
Ну, ходімо.
Уно,
що ти наробила?
Я казав не наближатися до цієї блискучої штуки,
якщо тільки ти не знаєш, що робиш.
Я ще повернуся.
Я роздратована.
Я така ідіотка, і я так старалася минулого разу,
а цього разу я зайшла прямо в цю чортову пастку.
Гаразд, отже, ця спіймана.
Це добре. Ходімо.
Господи.
Когось упіймали.
О боже.
Це швидко.
-Якщо це так швидко, можливо, це Біґ Зуу. -Вони там не раді.
Можливо, Уна й спіймана в западню,
але три заручники ями ще й досі на волі.
Я маю забратися повище, щоб мати кращий спостережний пункт.
Я хочу дістатися тунелю.
Поглянемо на карту.
Що ж можна зробити?
Я в хорошому місці.
Я знаю, що тунель тут.
БІҐ ЗУУ ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 249 М
МЕЛ БІ ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 205 М
Жахливо йти в невідомість.
Ти ніби використовуєш кожну часточку свого тіла й мозку.
Я відчуваю, що збилася зі шляху.
Потрібно вміти читати карти, а я цього не вмію.
Думаю, я геть не на тій стороні.
Я поняття зеленого не маю.
МЕЛ БІ ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 202 М
ЛОТТІ ВІДСТАНЬ ДО ВИХОДУ: 12 М
Драбина! О боже.
Я дістаюся драбини.
Не можу повірити. Я така щаслива.
О боже.
Відчуваю, він близько.
Гаразд.
Як щодо цієї? Ідеально.
І я бачу, що мені потрібні чотири щаблі, щоб вставити в драбину.
Ця?
Завелика.
Ні. Це знущання. Я маю повернутися.
Ось, де я сьогодні напартолила.
Дві підійшли, але були потрібні ще дві.
Я маю повертатися.
Я знаю, де решта. Я зможу.
Але я не здалася.
ВИХІД - МЕЛ БІ - ВЕДМІДЬ - БІҐ ЗУУ
Це там унизу?
Мене зараз дуже видно.
О боже.
Хто там? Це Беар.
Присягаюся, це він.
Мені все одно доведеться піти.
Не думаю, що це він.
Я щойно побачив, як у цій коричневій траві щось промайнуло.
Схоже, це Мел.
Чекайте.
Дивіться. Там є ще хтось.
Так, це Зуу.
Якщо вони тут, це означає, що вони обидва йдуть до виходу-тунелю.
Це буде цікаво.
Я маю пильнувати за ними обома.
Станеться одна з двох речей.
Або хтось із них пройде тут, і я її чи його схоплю,
або вони мене побачать, і один із них піде.
Так чи інакше, я маю гарний шанс когось із них упіймати.
Не сюди. О боже.
Сюди, щоб узяти ще кілька цих шматків дерева.
Нарешті дійшла.
ЛОТТІ ВІДСТАНЬ ДО ЩАБЛІВ: 8 М
Мені потрібна секунда.
О боже. Так, ці два завеликі,
тож я залишу ці два маленьких тут і візьму три великих.
А тоді ми поліземо нагору.
Гаразд.
Це важко. Господи Ісусе.
Інші не брехали, коли казали, що це буде важко.
О боже. Я так вибачаюся. Це було огидно.
Але мене ось-ось знудить, тож…
Поки Лотті повертається до виходу через драбину,
Беар не спускає очей з Мел і Біґа Зуу.
Я просто виснажена.
Це поки що найважче, що я колись робила.
Я маю сховатися за цим деревом.
Це не жарти.
Навіть ховатися важко.
Я великий хлопець.
І зараз так жарко.
Боже, це важко. Важко.
Схоже, Мел спускається з пагорба,
а Зуу направляється до виходу-тунелю.
Але він точно ще мене не бачив.
І дивіться. Він утомлений.
Гаразд, час рухатися.
Ось воно. Вихід-тунель.
О боже. Тут десь має бути ключ.
Ключі, які потрібні, щоб відімкнути тунель,
залишилися в савані,
але вони всередині клітки, яка сьогодні вже впіймала одну жертву.
Ходімо.
Я маю це в собі. Мені лише треба піднатужитися.
Нападати треба зараз.
Я його бачу.
Я бачу Беара.
О ні.
Є велика спокуса побігти й наздогнати його,
але я думаю, краще зачекати.
Тож вони обидва зараз у цьому сухому руслі.
Зуу має повернутися сюди, якщо хоче вийти через тунель.
Але він трохи затримається.
Боже, це було близько.
І це робить Мел моєю новою мішенню.
Я маю щаблі, щоб забратися по драбині,
і я відчувала, що я все ближче й ближче.
Я така виснажена, просто на межі,
і я дуже сподіваюся, що виберуся сьогодні.
Я більше не можу. Не можу.
Якщо цей не підійде…
Ці довгі надто великі. Короткі — надто, бляха, маленькі.
Я більше не зможу, якщо це не підійде.
Я не можу.
Я знову дістаюся драбини, і виявляється, що щаблі не підходять.
Я витратила на це всю свою енергію і зробила величезну помилку.
Я безнадійна. Мені кінець.
Я, чесно, більше не можу.
Я маю сховатися.
Я двічі ходила туди й назад. Я така виснажена. Я не можу.
Цієї миті я надіялася, що Беар мене спіймає.
ЛОТТІ - ВИХІД
БІҐ ЗУУ ВІДСТАНЬ ДО КЛЮЧА: 10 М
О боже. Що тут відбувається? Гадаю, це клітка.
Це Уна в клітці? Можеш кинути мені ключ?
У мене є один ключ. Бери, якщо хочеш.
-Дякую. -Там три ключі.
Можна мені ці ключі?
Уно, велике тобі спасибі.
Гаразд.
-Це другий. -Дякую.
Уна має золоте серце,
але якби в цій клітці був хтось інший,
я навряд отримав би ці ключі.
Це показує, яка вона чудова людина.
-Дякую, Уно. -Так. Будь ласка.
БІҐ ЗУУ ДО ВИХОДУ 193 М
МЕЛ БІ - БЕАР ВІДСТАНЬ ВІД БЕАРА: 78 М
Гаразд, Мел прямо тут.
Я майже відчуваю її страх.
-Треба рухатися. -Вона знову йде.
-Він прямо там. -Так, час зробити свій хід.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева