Je to jako obří hra na kočku a myš.
A podle mých zkušeností
kočka vždycky vyhraje.
Ježišmarjá.
Teď jdu po něm.
Jeden špatný pohyb, a jdu domů,
což nechci, takže…
I když nemám moc šanci, jdu dál.
Viděl jsem ho tamhle.
Všiml si mě a vyrazil, ale vypadá unaveně.
Trochu se mi už motá hlava.
Brzo začnu dělat chyby. Potřebuju trochu štěstí.
Zvládl jsem to. Jsem tady.
To je ale úleva.
Nikdy se nevzdávám.
Utekl jsem Bearovi.
Fyzicky to zvládl. Myslel jsem, že bude pomalejší.
Ale my už nemáme čas. Dneska, Kolo,
dobrá práce.
Jsem venku!
BEAR GRYLLS NA LOVU CELEBRIT
Ten déšť je fajn, ochladilo se.
- Nemáte zač, to já. - Jo, díky.
- Už jsou tu. - Panebože!
Můj ty bože.
Kdo je to?
Ano, Uno.
To snad ne.
Jo, moje holka!
Je skvělé být zpátky.
Porazila jsem Arénu a vrátila jsem se první.
Dokázalas to!
Bože můj.
Dala jsem to pro holky. Holčičí síla.
Bylo to vyčerpávající. Hrabala jsem jako o život.
Bylo to jako kopat si vlastní hrob.
- Proboha. - Sakra.
O ostatních nemám tušení.
Musím prozradit, že máme mezi celebritami krtka.
Ne špióna. Opravdového krtka.
Jmenuje se Una a umí se odkudkoli vyhrabat za 45 minut.
Ale zbývající celebrity budou muset jít k Soudu
a jedna z nich půjde domů.
Laurenci, jsi zkušený mazák.
Jsi chytrý. Začal jsi naplno
a pak jsi uviděl tu hezkou prašnou cestu.
- Jo. - A vydal ses po ní.
Musíš odolávat pokušení.
Ale… jak už jsem říkal, hlavní je snaha.
To nepodceňuju.
Danny, jsi tady poprvé.
Bylo to náročné.
Jels na půl plynu. Ale výborně ses pohyboval.
Byls opravdu ostražitý.
A když už to skoro vypadalo, že máš hotovo,
uvědomil sis, co musíš udělat, tak jsi…
Tak jsi konečně zabral.
Sakra, mám unavený nohy.
Jsem unavený.
Rychle ses unavil a tvoje soustředění polevilo.
A než sis všiml té sítě, byls vyřízený.
Čas vypršel, letíš.
Jednoho z vás čeká dlouhá cesta domů.
Laurenci, Danny,
mám dojem, že ten, kdo dosáhl cíle své cesty
a odejde odsud jako druhý, je…
Laurence.
Ale obdivuju tvou odvahu a tvou ochotu dát do toho všechno.
Ale vrtulník je na cestě a ty končíš.
- Ještě se obejmeme. - Nevím jak.
Hodně jsem se tady naučil.
Pořád umím být statečný a přijímat výzvy
a pořád dokážu zabrat.
Umím přežít.
Mladý člověk je zvyklý makat naplno.
Ale starý už ne.
Ale ve skutečnosti to pořád jde, a to je pecka.
Někdo se vrací!
- Kola! - Kola!
Jsem teď fakt šťastný.
Bylo to jako vítězná přehlídka.
- To mě podrž! - Ano.
- Jsi venku! Dobrá práce. - Jsi venku.
Ne, jen jsem hodinu utíkal.
- Hodinu jsi mu utíkal? - Výborně!
Díky lásce, kterou mě ostatní zahrnuli,
jsem měl pocit, že jsou na mě hrdí.
Je to skvělý pocit, být milovaný.
Hele, ještě někdo sem jde!
Kdo je to?
To snad ne.
Nemůže chodit.
- Ať je to kdokoli. - Danny!
Je zraněný?
- Co mu je? - Ježiši.
- Danny! - To je zlý.
- Dobrá práce! - Pěkný výkon.
Aréna pohltila dalšího z nás. Ukázala, jak je krutá.
- Jsi v pohodě? - Ale jo.
Překvapilo mě, jak je Danny otřesený.
Danny vypadá, že si to moc neužil.
Únik, nebo skrývačka?
Chytil jsem se do pasti, byl to děs.
Soustředím se, a vtom čas vyprší.
- Takže ses chytil do sítě? - Do sítě.
To místo je jako peklo.
Jako by vás v podsvětí honil ďábel.
A nehraje si.
Mě skoro chytil, takhle těsně.
Ježiši.
Byl jsem tak zničený, že se mi chtělo zvracet.
Už tam nikdy nechci jít.
Přesně tak. Je to děsivé.
- Jsme rádi, že ses vrátil. - Fakt.
Jsi frajer.
- Neuvěřitelný. - Gratuluju.
- Tak pojďme. - Jo.
Byl Laurence v pořádku?
Mám vám vyřídit, že vás má rád.
Má vás moc rád.
Mrzí mě, že Laurence odešel.
Dodával nám všem energii.
Na Laurence. Na bráchu Laurence. Mám tě rád, brácho.
Škoda, že odešel. Sršel dobrou náladou.
Ale to znamená, že jsme o krok blíž k výhře.
5:23 RÁNO
Co to sakra je?
Na stole byl vzkaz na hnědém papíru.
Byl na něm otisk tlapy.
A papír byl přibodnutý dýkou.
„Potkáme se v bažině na Procházce po prkně.“
Žádné vysvětlení.
Jsme v týmech? Jdeme každý sám za sebe?
Co se to proboha dnes ráno děje?
„Potkáme se v bažině na Procházce po prkně.“
Dneska ti řeknou, co s kolenem?
Já nevím. Vlastně nevím.
Ty vado.
Snad to zvládneš.
- Dobré ráno, Zuu. - Dobré ráno.
- Spal jsi dobře? - Ani ne.
- Horko. - Prostě všechno.
Četli jste ten vzkaz?
Na stole máme vzkaz.
Asi začínám… Panebože.
Moc se omlouvám!
To nic.
Víš co? Ale ne, zlomila jsem to.
Jo.
Pojďte sem, prosím. Musím vám něco říct.
Takže,
podle lékaře jsem si utrhl meniskus
a mám natržený vnitřní postranní vaz.
Takže mi celý lékařský tým poradil skončit.
- Odstoupit. - To ne.
Jo.
Borisi.
Cítím se ochromený.
Cítím se zklamaný.
Velmi zklamaný.
Kluci. Jo.
Ne abyste mě taky rozbrečeli.
Moc jsem se chtěl do Lovu zapojit, aby mě ten skvělý chlapák taky chytal.
Big Zuu, co si počnu bez tvého vaření?
Jsem tenista, zranění dobře znám.
Mám za sebou asi 15 operací. Tělo je opotřebované.
Tu cenu platí každý profík.
Já se nevzdávám snadno.
Bolest snesu, ale zranění, to je něco jiného.
Co si bez tebe jen počnu?
Mrzí mě to. Kvůli němu, je velmi soutěživý.
Přišel vyhrát.
Rád bych tu s vámi byl dál, ale něco jsme se tu naučili.
Hlavní je se nesložit.
Hlavní je se překonat a znovu vstát.
Tenhle tábor je o… Už mlčím!
No jo.
Rozbrečelo mě, když Boris řekl, že odchází.
On je skutečný vítěz.
I když nedělal výzvy ani nešel do Arény,
stejně sem přišel a něco tím dokázal.
A taky se dotkl životů nás všech.
Frajer Boris!
Do toho, chlape!
Byla to horská dráha.
Zjistil jsem, že umím zvládnout živly,
že jsem velmi společenský, protože miluju svých 11 parťáků.
Tak jo. Opatruj se, Borisi.
Super!
- Super! - Super!
Bear jim řekl, ať očekávají neočekávané,
ale nikoho z nás nenapadlo, že Boris odejde.
Takže zbývá devět celebrit
a všechny se teď projdou po prkně v bažinách.
- Bažina. - Ale ne.
Upřímně, v tomhle asi plavat nechci.
- Bože. - Vypadá to bažinovitě.
Postavte se tady do řady, prosím.
Ahoj všem, vítejte na Procházce po prkně.
Takže, tahle hra je jednoduchá.
Musíte přejít z jedné strany bažiny
na druhou stranu bažiny po těchto prknech.
Tam vztyčíte vlajku.
Závodíte všichni proti sobě.
Můžete se spojit, požádat ostatní o pomoc.
Můžete spolupracovat, nebo jít sami.
Je to skutečná hra.
Tahle výzva je noční můra.
Půjdeme v týmech? Každý sám za sebe?
Půjdeme ve dvojicích?
Bože, pomoz mi.
To snad ne.
Ať uděláte cokoliv,
musíte bažinu přejít a vztyčit vlajku,
protože je tam jen pět vlajek.
To znamená, že čtyři z vás zítra půjdou do Arény.
Nikdo nečeká, že to bude zábava.
Všichni si říkají, co nám to Bear proboha připravil.
Říká se tomu skupinové cvičení.
Je to test vašeho důvtipu, když jste trochu pod tlakem.
Dokážete pořád myslet jasně a klidně?
A o to tady jde.
Řešení problému pod tlakem.
Tak jo, můžete se připravit.
Hodně štěstí všem.
Mám dobrý pocit.
Jdeme tam všichni společně, máme stejné podmínky.
Soustředím se na výhru v této výzvě,
abych nešel do Arény.
Poslouchejte.
Buď půjdeme proti sobě v týmech,
sólo, nebo všichni.
Navrhuju, abychom šli společně a všichni si pomáhali.
Rozdělme se na dva týmy a jděme v týmech.
Bude lepší, abychom přešli všichni a pak rozhodl Bear.
Dnešek je velmi důležitý a já si říkal:
„Proč to nepřejít společně,
aby pak lidi do Arény vybral Bear?“
Ale Big Zuu měl jiný nápad. Chtěl dva různé týmy.
Myslím, že kdo vztyčí vlajku, je v suchu.
Jsem nervózní.
Jakmile můžeme uzavírat nebo rušit spojenectví,
úplně mě to rozhodí.
- Tak jak to uděláme? - Nevím.
Já jdu tudy. Joe, pojď s námi.
Shirley, odsud se dostaneš k tomu dlouhému.
Já bych šla radši tudy.
Nakonec jsme se nějak přirozeně rozdělili.
- Jdeme spolu jako skupina? - Jo, jdeme.
Steph a Shirley, Joe, Kola a já.
Stal se z nás kolektiv, který rozdělil skupinu,
ale naprosto nezáměrně.
Nemůžu uvěřit tomu, co se tu děje.
Dá se jít prostředkem.
- Jo. - Rovně.
A jakmile se dostaneš přes prkno, už to bude vycházet na kroky.
To snad ne. To nedává smysl.
Nemohl jsem si vybrat tým.
Zůstaly mi Lottie, Mel a Una
a sledoval jsem lidi, co jsem považoval za přátele,
jak řeší jen sebe.
Tak, vážení.
Máte za úkol přejít z jedné strany na druhou.
Tři, dva, jedna, teď!
Kolo, chceš jít první, nebo mám já? Jdeš? Tak jo.
Sakra, dost se to kýve, že?
Vymyslel jsem plán. Vzal jsem prkno a dal ho doprostřed.
Věděl jsem, že je to nejsnazší a nejrychlejší cesta.
Chtěl jsem jít první,
abych se nemusel vrátit do té hororové Arény.
Jdeme.
Vzali jste všechny dlouhý, to je podraz.
Jedno dlouhý nám dejte, máme jen jedno.
Tak oni se rozdělili.
- Dva různé týmy. - Dobrý postřeh.
- Joe. - Joe.
- Polož tohle. - Ano. Nepotřebujeme to.
- Dobře. - Že ne?
- Teď ne. - Tady máš. Běž.
Dobře.
Necítím se sebejistě.
Ale uvědomil jsem si jednu věc, i když jsem byl mírně omámený,
a to, že středně dlouhá a krátká prkna
jsou vlastně k ničemu.
Potřebujeme jenom dlouhá.
Běžte.
A musíme se pokusit přejít.
Nechali nám jen jedno dlouhé. Jo, to zvládneš. Udělej krok.
- Zapoj sebevědomí. - To dáš, holka.
Dobrý.
Teď si vezmi tohle.
- Tady. - Je vás teď moc.
Které má vzít?
Upřímně, je toho na mě trochu moc.
Pořád mám chuť opakovat: „Uklidněte se.“
- Pomoz jí, beru tohle. - Jo.
- Mám to. Pomoz jí s tím. - Dobře.
Není tohle výcvik komanda?
Je. V životě to tak bývá.
Na pontonu umí každý vyprávět skvělé historky,
ale když se ti klepou nohy,
pak se ukáže, jací jsou lidi doopravdy.
Shirley, pojď.
Neboj se.
Pojď sem. Zvládneš to.
Nepotřebuješ mě.
Prima.
Měli jsme štěstí, že to našemu týmu tak klapalo.
Soustředili jsme se.
- Dobrá práce. - Jo.
- Držíš? - Super.
Podej nám další.
Druhý tým jsem nesledovala, ale slyšela jsem je.
Ten musí pryč.
Tenhle nepotřebujeme?
- Ne, hoď to na… - Možná ano.
Znělo to poměrně chaoticky.
Oni to zvládnou. Jo, přines to. Ne, nech to tam.
- Hele, jsme strašně pomalí. - Já vím.
Potřebujeme dlouhé.
Tudy to neprojdeme.
Musíme si vytvořit vlastní cestu.
Věřte mi. Vraťte se.
Byl to jeden velký binec.
Ne, to nemůžeš otočit. Hele, vezmi si tohle.
Brácho.
Byla to trochu panika.
Panovalo tam napětí, stres stoupal.
Vezmu to. Pomoz jí.
Ale když pracujete v týmu,
děláte to, v čem jste silní vy.
Takže Zuu rozkazoval a já makala.
Vrátíme se, zkusíme to jinudy.
- Tak pojďme tam. - Jo.
Tak pojďme!
Neměli jsme prkna, neměli jsme formaci,
takže jsem řekl, ať změníme trasu, a šel jsem tam.
Teď půjdou tudy.
Danny!
Jděte dál. Jsem tady, Steph.
- Mám vzít prkno? - Potřebujeme ještě jedno.
Bylo to dramatické, napínavé,
protože musí přejít pět lidí a vztyčit vlajku,
a já byla poslední z těch pěti.
Za mnou byl Zuu.
Musíme tudy.
Poslední čtyři půjdou do Arény.
Vyplatí se být první.
Pamatuju si, jak mi Bear říkal: „Riskuj.“
Mám vzít něco s sebou?
Steph, ještě jedno.
- Tohle nám nevezmeš. - Mrzí mě to!
Nemrzí.
Udělalas to schválně a bylo ti to jedno.
Ale prokoukl jsem tě.
Prokoukl jsem tě, Steph. Jo?
Z Middlesbrough, velmi milá a pokorná.
Samá přetvářka.
Tak pojďme. Víme, jak na tom jsme.
Musela jsem.
Musela jsem udělat, co mi přišlo správné.
Mohl do mě strčit. Nevěděla jsem, co udělá.
- Nedokážu to. - To dáš.
Zvládneš to. Drž ji za ruku.
Jo! Běž.
Ve vzduchu je cítit velké napětí.
Ti druzí jsou dost silný tým
a já si pořád říkala: „Běž prostě dál.
Běž, nevzdávej se.“
- Joe, předej mi to. - Držím.
- Shirley, rovnováhu. - Drž.
- Jde ti to dobře. - Správně. Dobrá práce.
- Nespěchej. - Tak jdi, Kolo.
- Jdi. - Nespěchej.
Náš tým se dostal tak rychle do cíle
díky jasné myšlence, strategii…
Steph, jdi pořád dál.
Teď Joe, dobrá práce.
…a týmové spolupráci.
Je to prosté.
Obrovský skok pro lidstvo. Obrovský skok.
- Jo. - Poběžte!
Bylo to jako v armádě.
Kola je velmi soutěživý.
Danny dokáže vždycky zůstat v klidu.
Steph byla silná.
A Joe a já jsme se usilovně snažili, abychom to v pořádku přešli.
Díky, lidi. Dobrá práce.
Skvělý.
Dokázali jsme to. Jsem tak nadšená, že nejdu do Arény.
Výborně.
To jsou ale hadi.
Vyhráli, ale nebylo to fér.
Bez sportovního ducha,
nedali nám šanci vytvořit vyrovnané týmy
a férově si prkna rozdělit,
prostě se vrhli vpřed a nechali nás v tom.
No do prčic.
Hej, co jsem říkal? Rozdělíme se na dva týmy.
- Vykašlali jste se na to. - Už to neřeš.
Zuu se měl trochu zklidnit.
Tahle výzva byla o štěstí
a my jsme ho tentokrát prostě neměli.
Je jim to fuk. Tak to prostě je.
- Je to tak. - To je vtip, brácho.
Vidím ty malý spojenectví.
Steph a Shirley jsou spolu. Danny a Kola jsou spolu.
Mel si pořád dělá, co chce.
Lottie a Una jsou spolu.
Všichni jsou milí, ale takováhle je pravda.
Steph nám vzala prkno. Ani nezaváhala a vzala nám prkno.
Dívala se mi přitom do očí. To není přátelství.
Ti se pěkně vybarvili.
Ode dneška opravdu soupeříme.
Je konec přátelství.
Jsme tu jen sami za sebe a ta výzva to potvrdila.
- Zuu. - Jo.
- Podrazila jsem tě. - Neřeš.
- Ale jo. - Neřeš to.
Jste borci, skvělá akce.
- Díky. - Pohoda.
- Skvělý. - Pohoda.
Bála jsem se, že mě tam strčíš.
Proč? Já bych tě nikdy nestrčil.
- Udělalas to. - Jo.
Stalo se to.
Když jsou lidi pod tlakem, všichni se změní.
Včetně mě.
Chci si myslet, že jsem velkorysý člověk,
ten, kdo chce pro všechny jen to dobré,
ale v tu chvíli jsem si řekla: „Mysli na sebe.“
- Dobrá práce. - Skvělý výkon.
Špatná zpráva je, že Mel…
- Ano. - Zuu, Lottie, Uno.
Vy půjdete do Arény.
Napadlo mě: „Jednou jsem z Arény unikla,
tentokrát znám pravidla, jsem připravená.“
Já fakt připravená nejsem.
Představa, že jdu do Arény podruhé,
mě až fyzicky děsí.
Bojím se toho, takže se musím opravdu připravit.
Někteří z vás tam půjdete poprvé.
Lottie, jsi připravená? Mám pocit, že…
Jasně, že se bojím, když jsem viděla, jak se všichni vrací
a jsou vyděšení,
ale tak to holt je, nejsilnější unikne
a člověk tam prostě musí jít a zkusit si to.
Beare, rada pro Zuu?
Dívám se na tebe a nevypadáš moc šťastně.
- Ne. - Napadá mě: nech to být.
Je konec.
Když se budeš ohlížet a zlobit se,
bude tě to vysávat
a budeš v Aréně méně efektivní.
Jdeme dál. Máš skvělý přístup, Lottie.
Přijměte ho všichni za svůj.
Gratuluju vítězům, byli jste skvělí.
Spolupracovali jste, pomáhali si,
zvládli jste přejít a vztyčit vlajky.
Dobrá práce. Potlesk pro vás.
Výborně.
- Jo. - Ano!
Nejdeme do Arény!
- Nebyli jsme tam jen já a Joe. - Já vím, ty bláho.
Můžeš jít zítra do jámy místo mě.
Počkám.
Ještě tam nebyla, musí tam jít.
Jednou tam půjde.
- Dobře. - Jo.
Odpočiňte si a sejdeme se v Aréně.
- Díky, byli jste skvělí. - Ahoj.
Díky moc.
Steph a její tým udělali, co museli.
Ovlivnilo mě to, oni jsou v bezpečí
a my jdeme do Arény.
Zuu je na mě strašně naštvaný.
Nechtěli být tým. Nikdo u nich nerozhodoval.
To je snad vtip. Totální vtip.
Uno, jsi v pořádku?
Jo, jen mi není moc dobře.
Jo, jsem trochu unavená.
Tak půjdu dnes brzo spát.
Podruhé za sebou jdu do Arény.
Jsem vyčerpaná, vládne tady napětí.
Vnímám, že jde o to drama z bažiny.
Všechno je to stresující, takže to chápu.
- Odpočiň si. - Jo.
- Odpočinu, díky. - Jasně. Dobrou.
V pohodě?
Vím, že zítra půjdu domů.
- Proč? - Předtím jsem měla jen kliku.
Cože?
Realita je taková, že Aréna je děsivá.
Bear měl říct: „Víte co? Vím, že jste vyhráli,
ale posílám do Arény ty druhé čtyři,
co tam ještě nebyli.“
To by byl zvrat, ne?
Netušíš, jak je ten les velký. Říkám ti, že je obrovský.
Nelíbí se mi, že tam Shirley nebyla.
Zase unikla.
Ještě to stíháš, Beare.
Když zakřičím na Mel, aby mi dala prkno,
a ona mi ho nechce dát, mám potíže.
Týmová hra je pro mě životně důležitá.
- Mluvíme o dnešní výzvě. - Neměli jsme šanci.
Neměli jsme šanci.
Vzali jste nám dlouhá prkna, vy…
Jo, ale buďme fér… Ale…
- Nejsou pravidla. - Nemáme žádná pravidla.
Co druhý tým pokazil? Co nepokazil?
Zuu si myslí, že to není fér. Dal to jasně najevo.
Pusť to z hlavy, zítra musíš být připravený.
Pochybuju, že je psychicky připravený.
Šlo vám o sebe. Nestěžuju si.
Můžu vinit jedině sebe, je to moje vina.
Já myslel na přátelství.
Ale k čemu mi přátelství bylo? K ničemu.
V týmech se na přátelství nehraje.
Tady můžeme být přátelští.
Ale my jsme se nerozhodli, že jsme tým.
Ale vytvořili jste ho. Vše je dovoleno.
V lásce a válce je vše dovoleno.
Řekl jsem jasně:
„Uděláme dva týmy? Aby to bylo fér?“
- Co? - Nikdo neposlouchal.
Jednou do tý Arény musíš, Shirley.
Co ti pořád vadí?
- Všichni do Arény musíme. - Samozřejmě. Já si nestěžuju.
Nefňukám, nebrblám, nekritizuju ani…
Všichni tam musíme.
Nebojím se toho. Nevím, o co ti jde.
Jen s tebou mluvím.
Ve skutečnosti nemluvíš. Jen mi to pliveš do obličeje.
Prostě… jsem, kdo jsem.
Nejsi zrovna diplomat.
Ty taky ne!
Je cítit, že napětí stoupá.
Vždycky za to může výzva.
Vždycky někdo jiný.
Někteří si to tam vážně berou,
zvlášť když prohrávají.
A namísto aby to přijali se ctí, začnou se hádat.
Hádat.
Vzala jsi mi prkno a šla. To nebylo spravedlivé.
Nemusíme to pořád řešit.
- Mrzí mě, jak to dopadlo. - Hotovo!
Jdu si pro repelent.
Mým záměrem bylo hrát fér.
Jsem extrémně soutěživá
a o Mel B jsem už zjistila,
že je taky soutěživá, ale navíc i nasírací.
Nikdo nechce domů,
jsem vždycky trochu ve stresu, když to tam míří.
Udělals dobře, že jsi šel spát. Taky jsem měla jít.
- Zuu a Mel? - Jo.
Pořád kvůli té výzvě.
- Jsi v pohodě? - Jo.
V pohodě, jo?
Pěkně v klídku.
Vymyslel jsem si plán hry. Teď se ho jen musím držet.
Teď mám trochu obavy.
Poslední dny to psychicky hůř zvládám.
Musím chránit sebe a svoji energii.
Budu ke všem pořád velmi milý,
ale musím taky hrát hru.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Rozhodl jsem se být sám pro sebe a soustředit se na sebe
a myslet jen na to, jak uniknu z Arény.
Co teď vlastně děláš, Steph?
Píšu thriller.
- Vážně? - Jo.
Mám ráda psychologické krimi thrillery.
A co jsi dělala předtím?
- Byla jsem novinářka. - Vážně?
- Jo. - S kým jsi mluvila?
- Třeba sTrumpem. - Jaký to bylo?
Řekli mi:
„Neptejte se na jeho bývalou ženu a na vlasy.“
- Nelákalo tě to pak? - Ano.
Zeptala jsem se: „Co vaše ex na vaše vlasy?“
Co bys chtěla dělat ty?
Pro mě je teď hlavní úkol dostat všechny holky na turné.
- Jo. - To chci.
- Ráda vystupuju. - Jo.
Je to s nimi prostě elektrické.
Když Victoria slavila 50,
její syn Cruz začal zpívat a hrát na kytaru „Mama“.
- Úžasné. - David chtěl, ať taky zpíváme.
Nás pět zazpívalo „Mama“,
potom jsme udělali kroužek kolem Toma Cruise
a on udělal ten taneček z filmu.
Takže začal…
A z nějakého důvodu…
Ježišmarjá.
Všichni jsme odtancovali.
A on nás začal hecovat.
Udělali jsme kroužek.
Jako první vstoupil Tom Cruise, a začal předvádět tohle.
Řekla jsem si: „To nedám.“ A šla jsem pryč.
- Co to bylo? - Mega divný tanec.
Jo, přesně tohle. Jen si to představte.
Učila jsem ho tančit. Chtěl manželce zatančit k výročí.
No ne!
Moc se asi nenaučil, protože v tom kroužku tančil děsně.
Jdeme tam, holky.
Tak jo, my to dáme, Lottie, Uno.
- Tři holky. - Jo.
Já se pak půjdu projít a zdřímnout si.
Zdřímnout si? To jsi dřív nedělala.
Nikdy jsem to nedělala.
- My to děláme pořád, Joe. - Já vím.
My se tady snažíme připravit a oni se tam vykecávají.
Je to dost otravné.
Jak jde podnikání?
- Klienti moc neplatí. - Ne.
Všiml jsem si, že sis otevřela salon
na ostrově s pouhými devíti obyvateli.
Čím víc se smějou, čím otravnější to je.
Váš smích nám tam strašně vadí.
Pro nás jde do tuhého a slyšíme jen…
- A je to vlastně… - Budeme potichu.
Jsme v kadeřnictví. Promiň.
Musela jsem to říct.
- Promiň, Uno. - Jsou teď hodně nervózní.
To ta Aréna, kámo.
Tohle Aréna dělá nám všem.
Jdu do Arény podruhé,
sotva jsem se zotavila z té první.
Mám soutěžní náladu
a vidím Zuu z úplně jiné stránky.
Dnes ráno je jako vyměněný. Soustředí se.
Bere to vážně. On chce vyhrát.
Čekal jsem výzvu, která ukáže, jací všichni jsme,
a to se stalo včera.
Nejsme přátelé.
Přijdu odtamtud a usměju se na ně. „Hádej, kdo se vrátil?“
Poté, co Laurence vyřadil Bear na lanovce,
po včerejší bažině a Borisově šokujícím odjezdu
je čas, aby další čtyři vstoupili do Arény.
- Ahoj! - Ahoj.
Tak pojďte, do jámy lvové.
Jdou do Arény kvůli mně.
Stydím se, ale musela jsem to udělat. Taková byla hra.
Takže mi to vlastně nevadí.
S radostí vám oznamuji, že jsme v polovině.
Ano!
- Už jsme v půlce? - Dobrý!
Čas letí, když tě honí Bear.
- Jo. - Jo.
Mel, Lottie, Uno a Zuu, brzy vstoupíte do Arény.
Vaším cílem je buď nenechat se chytit Bearem
nebo z Arény uniknout.
Budete tam hodinu.
Z Arény vedou tři východy.
Každý může použít jen jeden z vás.
A nedávejte pozor jen na Beara.
Musíte být ostražití i kvůli pastem.
Každé celebritě, kterou chytí Bear nebo se chytí do pasti,
bude hrozit vyřazení.
Jeden z vás půjde domů.
Přeji vám hodně štěstí, vážně.
Nastal čas projít bránou do Arény.
- Běžte. - Jdeme na to.
Hodně štěstí.
Mířím do Arény už podruhé,
adrenalin ve mně žhne,
připravuju se na boj o své místo.
Jdu do Arény poprvé, protože mi Steph vzala prkno.
Zdrtilo mě to,
ale udělám, co budu muset, abych vyhrál.
Jsem strašně nervózní.
Musím si toho hodně dokázat. Že jsem silná a že to zvládnu.
Může se stát cokoliv. Ještě nemám plán.
Ale já jsem Scary Spice. Já to přežiju.
Soustřeďte se, lidi.
Hele, mapa.
Tak jo.
Tak jo. Tunel, čtyřkolka, žebřík.
Každý ze tří východů vyžaduje speciální nástroj,
ale podrobnosti o nich soutěžící zjistí teprve,
až ke zvolenému východu přijdou.
Zapomeňte na nástroj i na šanci uniknout do bezpečí.
Řekneme si, co chceme dělat,
nebo si to neřekneme?
Mně to nevadí.
Nemusíme si nic říkat. Jdeme.
- Mám to říct? Řeknu to. - Jo.
- Půjdu k tunelu. - Dobře.
První Aréna na mě silně dolehla,
ale tady spolupráce skončila.
Jsem to já proti Bearovi a já chci vyhrát.
- Já půjdu k žebříku. - Víš co?
Tam jsem chtěla taky.
No, můžu jít ke čtyřkolce, vím, kde je, ale…
To je asi dobře, že víš, kde je.
Dnes si jsem jistější, už jsem tu byla.
Chtěla jsem žebřík
a pak Lottie řekla, že tam chce jít.
Je tady poprvé.
Já ten východ znám, ona ne.
Jestli ho chceš a jsi tu poprvé…
Jo, zkusím ten žebřík.
Jsem Uně moc vděčná,
ale ona už ví, kde je čtyřkolka,
takže má trochu výhodu.
Nevím, co si vybrat. Stejně se vždycky ztratím.
Nikoho jiného teď neřeším, tady jedu sólo.
Nejsme v týmech.
V ideálním případě zvládnu uniknout.
Takže možná půjdu k tunelu.
Vím přesně, co dělám.
Teda ne. Nevím.
Dobře.
Lov může začít.
Kam jdete… Tak já jdu tudy.
Ze začátku půjdu prostě po stezce.
Oni mají plno práce s tím, jak mi chtějí utéct.
Já nejdřív zkusím zkrátit vzdálenost mezi námi.
Tak pojďte.
Buď ostražitý.
Musím si dávat pozor na okolí.
Ty listy jsou tak hlasité.
Tunel se mi líbí. Je stranou od ostatních.
Dělám si svoje. Nástroj pořeším.
Nechci tam běžet a pak se vracet pro nářadí.
Tunel může být moudrá volba,
ale klíče, které Zuu potřebuje, jsou v Bearově časové pasti.
Tunel…
Ten bude tady.
Jdu na to.
Nevěřím si.
Panikařím a bojím se,
jako bych tady dneska byla poprvé já.
Ale jsem silnější, než si myslím.
VÝCHOD
Mel míří ke stejnému východu jako Zuu,
takže závodí v tom, kdo tam bude dřív.
Kdo k tunelu dorazí dřív, získá cennou výhodu.
Mám jít tam? Musím jít tam.
Šla jsem tudy minule?
Tohle cestu tak trochu znám.
Jdu ke čtyřkolce.
Jdu na místo, které už znám.
Vím, kde to je.
Snad jsem se rozhodla správně.
Čtyřkolka je nejblíž, ale nástroj k ní je u Krokodýlího jezera.
A má společnost.
Takže musím jít… Nevím, kam mám jít.
Půjdu k žebříku. Musím se soustředit.
Nic jiného neřeším. Půjdu tam rychle.
Takže jestli tohle byla tamta cesta,
musím jít tudy. Dobře.
Proboha.
Něco tam je.
Aha, nějaká prkna.
Nevím, na co to je.
Našla jsem prkna a myslím si, že jsou k žebříku,
takže… si vezmu…
tři robustní prkna.
Lottie sice našla nářadí,
ale dokud nepřijde k žebříku, nebude vědět, zda má to správné.
Dobře, tak jo.
Jsem hrozně hlučná.
Asi někoho vidím.
Mám pocit, jako by na mě chtěl skočit z úkrytu.
Tak jo.
Nevím, jaký nástroj potřebuju, ale půjdu s tímhle.
Prostě to zkusím.
Tak jo, soutěžící se dobře pohybují.
Až se dostanu hlouběji do Arény,
budu mít lepší prostor naslouchat různým zvukům a pohybům.
VÝCHOD: 43 METRŮ BEAR: 39 METRŮ
Tady máme Unu.
Tady je klec.
Zjevně je uvnitř klíč, takže…
Možná je to klíč k autu.
Nejspíš jo.
Pravidlo číslo jedna, nic nepředpokládejte.
Mám 30 sekund na rozvázání klíče k autu.
Na Aréně je těžké to, že musíte uvažovat pod tlakem.
To nejsou klíče ke čtyřkolce.
Una chce podstoupit velké a zbytečné riziko.
Jestli udělá chybu,
tak za to zaplatí.
No tak. Je to utažený.
Rozvázat ten uzel je moc těžké.
Do háje.
Vůbec to nejde.
Ne, nemůžu ven. Ne!
Jsem na sebe naštvaná.
Jsem zklamaná, že jsem v pasti.
Měla jsem jít radši k žebříku,
vždyť to jsem chtěla.
Una měla odvahu to zkusit, ale nechala se chytit,
úplně zbytečně.
Bude ještě víc naštvaná,
až zjistí, že jsem to celé sledoval.
Je naštvaný.
No jo.
Držím ho za hlavu.
Nejsou to jen moje pasti, kterých by se Una měla bát.
Aréna je nebezpečná.
Mám si ho prozatím nechat?
Tak pojďme.
Uno,
co jsi to udělala?
Varoval jsem tě, nechoď za lesklými věcmi,
pokud nevíš, co děláš.
Vrátím se pro tebe.
Jsem vzteklá.
Jsem taková kráva. A to jsem se tak snažila.
A potom nakráčím rovnou do pasti.
Tak, jednoho už mám.
To je dobrý. Jdeme.
Ježiši.
Někoho chytil.
Ježišmarjá.
To bylo rychlé.
- Možná to byl Big Zuu. - Dotyčný asi nemá radost.
Una je sice v pasti,
ale tři soutěžící jsou pořád na svobodě.
Musím jít někam výš, abych měl lepší výhled.
Chci uniknout tunelem.
Podívám se na mapu.
Zkusím to vymyslet.
Tohle je dobrý místo.
Vím, že tunel je tamhle.
VÝCHOD: 249 METRŮ
VÝCHOD: 205 METRŮ
Jít do neznáma je děsivé.
Jako byste využívali každý kousek těla i mozku.
Mám pocit, že jsem úplně mimo.
Hodí se umět číst v mapách, ale já to neumím.
Myslím, že jsem úplně blbě.
Jsem ztracená jako prd v lese.
VÝCHOD: 202 METRŮ
VÝCHOD: 12 METRŮ
Žebřík! Panebože.
Jsem u žebříku.
To snad není možný, bomba.
Panebože.
Mám pocit, že už jde.
Tak jo.
Co tohle? Perfektní.
A najednou vidím, že na žebřík potřebuju čtyři prkna.
Tohle?
Moc velké.
Děláš si srandu? Musím se vrátit.
Tak tam jsem to zvorala.
Dvě seděla, ale chtělo to dvě další.
Musím se vrátit.
Vím, kde jsou, zvládnu to.
Nevzdala jsem se.
Je to tam dole?
Tady mě každý vidí.
Proboha.
Kdo to je? To je Bear.
Přísahám, že je to on.
Jednou se budu muset pohnout.
To asi nebude on.
Viděl jsem záblesk černé v suché hnědé trávě.
Vypadá to jako Mel.
Počkat.
Hele, je tady ještě někdo.
Jo, to je Zuu.
Jestli jsou tady, znamená to, že oba míří k východu skrz tunel.
Tak to bude zajímavé.
Můžu teď sledovat dva zároveň.
Dopadne to následovně.
Buď jeden z nich doklopýtá sem a já ho chytím,
nebo mě jeden z nich uvidí a rozběhne se.
Každopádně tady mám šanci jednoho z nich dostat.
Tady to není. Sakra.
Jdu sem pro další dřevěná prkna.
Konečně jsem tady.
PŘÍČKY: 8 METRŮ
Potřebuju chvilku.
Bože. Tahle dvě jsou moc velká,
takže dvě malá nechám tady a vezmu tři velká.
Pak vylezu nahoru.
Tak jo.
Tohle je fakt těžký, bože.
Ostatní nelhali, když říkali, že to bude mazec.
Ježiši, omlouvám se, to byl hnus.
Ale asi budu zvracet, takže…
Lottie se vrací k žebříku
a Bear pořád sleduje Mel a Big Zuu.
Jsem vyčerpaná.
Tohle je zatím to nejtěžší, co jsem kdy dělala.
Musím se dostat za ten strom.
Tohle není prdel.
I schovat se je těžké.
Jsem velký chlap.
A je tady horko.
Je to těžký, fakt že jo.
Zdá se, že Mel míří dolů z kopce,
a Zuu vypadá, že jde k tunelu.
Ale ještě si mě nevšiml.
A vypadá unaveně.
Tak jo, čas jít.
Tady jsme. Tunel.
Panebože. Někde musí být klíč.
Klíče k tunelu, které Zuu potřebuje,
jsou v savaně,
jenže jsou uvězněné v kleci, která už jednu kořist má.
Jdeme.
Mám to v sobě, jen musím víc zabrat.
Je čas udeřit.
Vidím ho.
Vidím Beara.
To snad ne.
Je lákavé se rozběhnout a dohonit ho,
ale asi bude lepší počkat.
Takže teď jsou oba ve vyschlém korytu.
Zuu se musí vrátit tudy, jestli chce uniknout tunelem.
Ale hned to nebude.
To bylo těsný.
Takže mým novým cílem je Mel.
Mám prkna, s nimiž vylezu po žebříku,
a cítím, že jsem stále blíž a blíž.
Jsem šíleně vyčerpaná a zničená,
takže doufám, že to dneska dám.
Já už nemůžu. Už nemůžu.
Jestli to nesedí…
Ty velké byly moc velké. Ty malé jsou moc malé.
Nemůžu tam vylézt, jestli to nesedí.
Nemůžu.
Vrátím se k žebříku a vidím, že ani ty příčky nesedí.
Dala jsem do toho veškerou energii a udělala obrovskou chybu.
Nemám žádnou naději. Je po mně.
Já už to vážně nezvládnu.
Musím se schovat.
Dvakrát jsem šla tam a zpět. Jsem vyčerpaná. Už nemůžu.
V tuto chvíli doufám, že mě Bear chytí.
VÝCHOD
KLÍČ: 10 METRŮ
Panebože, co to tady je? Myslím, že je to klec.
V té kleci je Una? Můžeš mi ten klíč hodit?
Mám jeden klíč. Klidně si ho vezmi.
- Děkuju. - Jsou tu tři klíče.
Můžeš mi je dát, prosím?
Uno, moc ti děkuju.
Tak jo.
- To je druhý. - Děkuju.
Una má srdce ze zlata,
ale kdyby v kleci byl někdo jiný,
asi by mi klíč nedal.
To dokazuje, jak úžasný je člověk.
- Díky, Uno. - Jo. Není zač.
VÝCHOD: 193 METRŮ
BEAR: 78 METRŮ
Mám tady Mel.
Její strach je skoro až cítit.
- Musím jít dál. - Už zase jde.
- Je přímo tam. - Teď ji chytím.
Překlad titulků: Lucie Olešová