Gissa vad? Kola, Mel B, Steph, vi måste göra oss klara.
Herregud!
På med simbrallorna. Vi har en dejt med ödet.
-Okej, Mel. Vi klarar det här. -Ja, vi klarar allt.
Jag tycker inte att killar mot tjejer är rättvist.
Men boy power, girl power.
Jag vet.
Jag tycker att alla som inte är oroliga inför en utmaning är dårar.
Men det här låter som en särskilt svår
och dessutom en särskilt farlig utmaning.
Men alla är medvetna om att vi är här för att göra ett jobb,
och det jobbet är att visa vad vi kan, för Bear, visst,
men för att visa oss själva vad vi kan.
Okej, då gör vi det här.
-Du ser ut som en SAS-specialist. -Ja.
-Vi tror på dig. -Ja, jag tror på mig själv.
-Inte på Laurence? -Jo, på honom också.
-Jag ska tänka ut vad vi måste göra. -Ja.
Och sen gör vi det.
-Vilken bra plan, Steph! -Det är min strategi.
Vad sägs? Jag har filat på den hela natten.
-Kom, nu drar vi. -Var försiktiga.
Jag tror på er. Lycka till!
-Lycka till! -Vi ses!
-Ha så kul! -Hitåt.
-Ha så kul! -Jag går inte där.
-Gå runt om, då. -De sticks.
Gå runt om… Herregud.
Det är så jag tar mig an utmaningen. Rakt igenom.
Jag tror det blir en svår utmaning.
Laurences attityd oroar mig, ärligt talat.
-Laurence går in med en lakonisk energi… -Förklara "lakonisk".
Det är som "jag tar lätt på allt".
-Lite avslappnad. -"Det löser sig."
Lite avslappnad och lite antihjälte.
-Ja. -Han vill inte omfamna hjälteenergin.
Han omfamnar snarare det komiska misslyckandet.
Men jag tror bara att Laurence sparar hjälteenergin tills han är där inne.
Hur känns det för dig, B, att inte kunna delta?
-Det är skillnad… -Hemskt.
Det är genant med knäproblemet.
Jag känner… Nej, det är hemskt. Jag älskar att tävla.
Jag älskar att slåss mot Bear, ormen och krokodilen.
-Förstår ni? -Ja.
Han kommer att brotta ner Bear där inne.
Han kommer att… Alligatorn kommer dit, och sen springer den sin väg.
Så blir det. Den är chanslös mot Boris.
Una och Danny är redan klara för Bear Pit efter sin förlust,
och nu ska två lag mötas på öppet vatten,
i utmaning två: "Räddningsflottarna."
Det är Mel och Steph mot Kola och Laurence.
Bear släpper bokstavligen av dem i den djupa delen.
I dagens utmaning har de två lagen tagits hit till Pandora Beach
där de ska utsättas för tester av uthållighet, hastighet och lagarbete.
Allt utförs 100 meter från tryggheten på stranden i hajrika vatten.
Här kommer de.
För överlevare till havs
är högsta prioritet alltid att nå torra land.
Havet är förmodligen den svåraste miljön att försöka överleva i.
Den här utmaningen börjar med det. Jag släpper av er från båten.
Till den här utmaningen har Bear lagt proviantsäckar
i och runt två räddningsflottar.
Varje lag måste samla in sina säckar, släppa flottens ankare
och dra in sina flottar och säckar till stranden fortast möjligt.
Sen måste de placera säckarna i det angivna området
och tända ett bloss.
Många överlevnadsfärdigheter som krävs för att lyckas i Bear Pit,
bygger på sunt förnuft.
Det är det jag tittar efter.
Kan ni hitta det sunda förnuftet när ni är under press?
För i det vilda får små beslut stora konsekvenser.
Det är det den här utmaningen handlar om.
Att fatta bra beslut som kan förändra era chanser till överlevnad.
Ta dig till flotten och sen i land och dra in den.
Kom till mig om det är svårt.
-Då tar vi resten och drar ihop. -Ja.
Steph var som militären. "Så här gör vi. Så här gör du."
Jag är bra på att följa order, men det ser livsfarligt ut.
Men jag ska undvika Bear Pit om jag kan.
-Mitt hjärta spränger bröstet. -Ja. Vi klarar det.
Jag har sett att de två tjejerna från norr kommer bra överens.
-Ja. -De knyter an.
-De förstår varandra. -Och Mel vill inte in i Bear Pit igen.
-Nej. -Nix.
-Och den frisyren signalerar allvar. -Ja.
Kola och Laurence däremot är olika som personer.
-Olika bakgrund. -Olika bakgrund.
Olika generationer.
I krisstunder är det viktigt att hålla fast vid partnern.
-Ja. -Ja.
Jag tar mig direkt till flotten och lossar ankaret.
Du tar säckarna till mig, och sen tar du dig till stranden.
Kola och jag är faktiskt tajta. Vi har varit i samma lag tidigare.
Jag hoppas att hans fysiska förmågor ska hjälpa oss.
Vi tror att vi kan vinna.
Sen lägger båda dem i fyrkanten på stranden.
Jag och Laurence kommer att arbeta bra som lag.
Jag vill inte in i Bear Pit. Han har varit där och är livrädd för den.
Vi ska göra allt i vår makt för att slippa den.
Okej, vi ska hjälpa er i position. Håll er i metallstången.
Avvakta.
Okej, nu!
Nu!
Nu.
Steph, Mel, Kola och Laurence är i.
Herregud.
Mitt sätt att ta mig an detta är att upprepa för mig själv i huvudet:
"Ta dig till flotten så fort som möjligt."
Det är där jag kan låta min djungelträning ta över.
De visste nog inte vad de anmälde sig till.
Det var svårt.
Jag och Steph, vi bara…
Och vi slutade inte.
Vi ser att orange laget har fått en bra start.
Mel har tagit sig upp i sin flotte.
Det ser ut som att Steph samlar säckar.
Var är ankaret?
Det svarta laget… Jag ser Laurence simma mot flotten.
Nu måste de ta proviantsäckarna.
De är ungefär 100 meter ut. De måste få loss alla säckarna.
Min taktik är att inte få panik, att vara metodisk.
Vi har inte tid att vila. Det är nu det gäller.
Vid en tidpunkt såg jag att Mel redan var i flotten.
Jag tittade bakåt och såg Laurence kämpa och sa till mig själv:
"Jisses." Jag visste att vi hade gjort ett stort misstag.
Jag kastade mig mot flotten för att komma upp.
Det var inte lätt.
Plötsligt befinner jag mig i nåt slags fäkta- eller flystim.
Jag kan inte andas!
Jag tror Laurence har det jobbigt.
Hjälp!
Hjälp.
Laurence ser ut att behöva hjälp.
Jag kan inte andas!
Okej, håll i dig.
Jag kan inte andas!
Herregud, Laurence.
Hör på. Jag kallar hit båten.
Vi har problem.
Jag kan inte andas. Snälla!
Jag trodde inte att det skulle vara svårt att ta sig upp i flotten.
Med facit i hand skulle jag ha varit i flotten, för jag är starkare.
Jag har dig i säkert grepp.
-Jag kan inte andas! -Jag lägger dig på brädan här.
Okej, Laurence.
Vi ska föra dig i land.
Det går bra.
Förlåt, Kola.
Säkerhetsteamet har Laurence.
Det kan betyda att han är satt ur spel.
Det trycker över bröstet.
Okej, kan du gå?
-Hej, kompis. -Jag kan inte andas. Förlåt.
Ge dig ut igen.
Okej, djupa andetag.
-Jag får inte nog med syre. -Ingen fara.
-Kan du luta dig mot… -Kan vi ta av den här?
Det går bra.
Jag fick inte luft. Det var skrämmande. Jag trodde det var en hjärtattack.
Herregud.
Det går bra.
Ta några djupa andetag.
Okej, Kola. Du har tappat en man.
Det är sånt som händer ibland.
Jag hoppas att Laurence mår bra,
men det var det värsta som kunde hända. Jag blev ett enmannalag.
Behåll fokus.
När man är i havet är det en omöjlig uppgift.
Jag kände mig superfrustrerad.
Steph har en hel hög med säckar,
och hon ska släpa över dem.
Emellanåt slog mitt hjärta… Jag kände verkligen hjärtat.
Men efter att ha fångats av Bear två gånger,
så har jag samlat på mig mer kunskap.
Och kunskap är makt.
Mel drar in flotten. Kom igen, tjejer!
-Går det bra, Kola? -Ja.
Tjejerna har verkligen ett övertag mot Kola.
Han samlar fortfarande ihop säckar.
Jag var helt slut, men jag skulle aldrig ge upp.
Jag vill slutföra utmaningen och göra mitt allra bästa.
Jag och Steph var så upptagna med utmaningen
att vi inte såg det andra laget. Vi hade ett uppdrag.
Så att få veta vad Laurence gick igenom,
och att Kola fick göra utmaningen ensam var chockerande.
-Mår Laurence bra? -Var är han?
Han är där med en syrgasgrej.
Det var dramatiskt nog att försöka slutföra utmaningen,
men att se Laurence med syrgasmask var riktigt läskigt.
Det här är på riktigt.
Dra! Spring!
Fortsätt dra!
Jag känner mig fullständigt utmattad.
-Få upp den på land, så den inte sugs ut. -Okej.
Nu måste vi lasta av allt.
Det kändes som att jag använde den sista kraften jag hade.
Jag gav precis allt.
Bra jobbat, Steph.
Det sägs att ingen plan överlever första kontakten med fienden.
Kola ser ut att simma mot land nu.
Det kommer att ta så mycket energi,
och när han kommer hit måste han dra in båten.
Jag är ingen som ger upp. Jag sviker inte mitt lag. Jag är inte sån.
Du klarar det.
Utmaningen skulle vinnas.
Det är svårt.
Man skojar inte med havet.
Kola försöker avsluta allt på egen hand.
-Vi hjälper dig, Kola! -Vi hjälper dig nu.
Jag och Steph hjälpte till för det är det rätta.
Fortsätt dra. Kom igen, nu får vi in den.
Kan Laurences sjukvårdare visa mig tummen upp?
Han är okej. Han får bara lite luft. Han kommer att bli bra.
-Bra jobbat, laget. -Ta upp den, Kola.
Okej, låt honom göra resten.
Krisen är över. Mel, låt honom göra det. Steph.
Klar? Ett, två, tre.
Bra jobbat! Blosset visar att alla säckar är på plats.
Jag var tacksam att Laurence mådde bra
och tacksam att Kola mådde bra,
men jag var så glad att vi lyckades.
Kola, fortsätt ända in i kaklet.
Bra jobbat, Kola.
Bra lagarbete.
Bra jobbat. Tack för hjälpen. Det uppskattade jag. Bra gjort.
Vissa saker är viktigare.
Det var en oerhört frustrerande dag. Vi kunde ha vunnit.
Missförstå mig inte. De var fantastiska.
De var snabba, men vi tvingades göra en massa saker de slapp.
Kom igen, Kola! Tänd blosset!
Bra jobbat!
-Du är tillbaka, Laurence. Mår du bra? -Jag mår bra.
-Jag är lite orolig. -Nej.
-Han har fått tillbaka färgen. -Ja.
-Vad hände? -Jag trasslade in mig under flotten.
-Läskigt. -Men som tur var… Tack.
-Jag blev räddad. -Du var bra.
Om man behöver bli räddad, är det Bear Grylls man vill ha.
Jag fastnade under flotten
och blev en mycket panikslagen gammal man.
Jag var så dum. Jag gick in i allt lite för hårt.
Men så är det. Man lever och lär.
Bra gjort. Ni jobbade hårt, samarbetade. Ni avslutade ert och sen hjälpte ni till.
Laurence, du behöver få dropp, lite koksaltlösning.
Sitt i skuggan, svalka dig och drick.
För i gryningen ska ni killar in i Bear Pit.
Ja!
Lättnaden.
Bra jobbat, tjejer. Ni förtjänar det.
Jag kände mig lite snuvad.
Utmaningen var inte rättvis.
Det kändes som att vi hade en svår version av utmaningen och de en lätt.
Men det blev som det blev, och nu har vi gjort det.
Jag tänkte bara: "Bli klar."
"Om man avslutar tävlingen så kan man rädda lite stolthet."
Jag kämpade för min stolthet. Jag visste att vi redan hade förlorat.
Återvänd till baslägret och vila, så ses vi där imorgon.
-Krya på dig. Ta hand om dig. -Tack.
Jag är besviken, men inte på Laurence, han gjorde sitt bästa.
Men som lag betraktat var vi inte bra nog.
Det stod oss dyrt.
Nu måste vi in i Bear Pit.
Det vore farligt att vara i det där nu.
Det var en stor våg.
Havet ser ganska vildsint ut idag.
-De är här! -De är här!
Vi är tillbaka!
-Välkomna tillbaka. -Tack.
Innan vi berättar om utmaningen… Det har varit en dramatisk förmiddag.
För att måla upp bilden fick vi hoppa av en racerbåt i farten.
-När den körde. -I vattnet.
-Ryggen först. -Nej!
-Den biten var kul. -Och simma till flottar.
Korkat nog blandade jag ihop simning och drunkning.
Det har jag också gjort.
-Lägg av. -Jo.
Jag blev övertrött och fick panik. Jag fastnade i flotten.
Jag kunde inte kontrollera mina känslor.
Andningen blev bara sämre och sämre.
-Så Laurence fastnade mitt i alltihop… -Ja.
-Då blev Kola ensam kvar. -Gjorde du allt?
Så han fick göra precis hela utmaningen,
en tvåmannautmaning, helt själv.
Bra jobbat, Kola.
Fegisen här låg på stranden som en fisk och försökte andas.
Nu sätter vi det i sitt sammanhang. Vi hade en riktigt bra taktisk plan.
Vi tog oss i land och vi blev klara.
-Då såg vi… -Då såg vi honom på marken med syrgas.
Han fortfarande kvar ute i vattnet, så vi hjälpte honom.
Tillbaka i lägret var Kola lite reserverad.
Jag tror han kände sig…
Rånad är fel ord,
men jag tror han kände att tävlingen inte utvecklades i vår favör.
Kan vi uppmärksamma Kola lite som gjorde allt själv?
-Vi hjälpte honom. -Vi hjälpte honom.
Bara på stranden. Lugna dig.
Jag är rasande. Inget gick min väg.
Jag tyckte att de var superdefensiva.
Det förflöt en hel värld av händelser
innan de hjälpte mig dra in den sista biten rep. Kom igen, alltså.
Men plötsligt betyder det att de hjälpte oss, och det är som:
"Ja, Kola är bara ett välgörenhetsfall."
"Han är så kass att han behöver hjälp efter att ni har slutfört hela uppgiften."
Jag gillar det inte alls.
-Vill ni veta vilka som ska i Bear Pit? -Ja.
Vi… Märkligt nog.
Men jag måste säga att till och med…
Jag ser det så här, och jag är för ärlig.
Även från första början,
om du hade återhämtat dig och kommit upp i flotten,
så tror jag att vår taktik var väldigt ren och militärisk.
Man ser att Bear inte visar nån nåd.
Även om du fick syrgas ska du i Bear Pit.
Du slet häcken av dig för att rädda er två.
-Du är slut. -Han gjorde det själv.
Ta igen dig under eftermiddagen. Du måste vara ditt bästa jag i morgon.
-Bra gjort, alla fyra. -Grattis allihop.
Ni hade otur, killar.
Det var spänt när vi kom tillbaka till huset.
Det kändes inte som att det var läge att fira.
Inte för nån.
Vi skulle slippa Bear Pit och var överlyckliga över det.
Vi hade jobbat riktigt hårt för att nå den punkten,
men Kola, helt förståeligt, var upprörd för att det kändes orättvist.
Kompis, behåll fokus.
-Det är sjukt. -Behåll fokus.
Det är ett skämt. Jag gjorde allt själv.
-Så klart. -Andra säger: "Vi hjälpte dig."
-Jag hörde det. -De hjälpte mig med båten.
-Det är frustrerande. -Ja. Ni gjorde inget.
-Du får vara frustrerad. -Ni hjälpte mig inte ute i havet.
Och jag bad inte ens om deras hjälp.
Jag känner att orange lagets kommentarer
förminskade hur hårt Kola tvingades slita ensam.
Det känns som att Mel sa: "Vi hjälpte ert lag och dig."
Det känns inte som det hjälpte Kola.
Han tog det där fel.
När ni sa att ni hjälpte honom, tog han det fel.
-Vi gjorde det. -Det är okej.
Varför ska jag säga nåt? Tänker om det blir fel.
Då har du försökt.
-Jag är här för att stirra på mig. -Stirra på mig?
Och säga att…
…du inte behövde oss.
Vi gjorde inte mycket, bara precis på slutet.
-Ja, ni hjälpte mig på slutet. -Ja.
-Det gjorde ni. -Så?
-Det är lugnt. -Varför ler du inte då?
Skillnaden är enorm när din energi försvinner. Rummet bara…
Ja.
-Eller hur? -Ja, du har rätt.
-Så gå och säg… -Ni var jättebra.
Glöm det. Gå ut och säg vad du tycker.
-Nej, jag är okej. Helst… -Vi vill inte se dig så här.
Det känns inte bra för dig.
Jag gillar att retas med dig och ha kul.
Jag chillar hellre idag. Jag pallar inte bry mig.
Då kan jag inte skoja med dig. Säg till när jag får retas.
-Ja… -Snälla?
Jag och Mel har en konstig relation.
Jag tror att vi verkligen gillar varandra,
men vi stör oss också på varandra.
Hon liknar mina storasystrar så mycket
att jag behandlar henne på det viset,
och hon visste vad hon skulle göra för att reta upp mig.
Men hon kom och bad om ursäkt, på sitt sätt.
Hej.
Det är din Bear-fru.
Du är ju skämtaren. Framför alla de andra skojar du till det.
-Men visst var du livrädd? -Det var väldigt skrämmande.
Jag trodde det var en hjärtattack.
Inget här funkade.
-Det var så det kändes. -Herregud, det är läskigt.
Det är nog därför jag fortfarande är lite skakig, lite gråtfärdig.
-Jisses. -Alla var…
Kom hit.
Vi driver bara med varandra. Vi gör inte stora känslor.
-Jag vet. -Så konstigt.
Där Bear fick tag i mig…
Jag börjar kanske…
Det var det som började lugna ner mig.
Det känns som om jag slapp undan med förskräckelsen.
-Ja. -Vet du?
Det känns verkligen som att det kunde slutat hemskt.
Jag känner att jag har gått igenom en stor livserfarenhet.
Livs-/dödserfarenhet.
Det känns som en åthutning från min, uppenbarligen, gamla kropp.
Det känns som att jag misslyckades lite där.
Jag misslyckades faktiskt.
En av mina idrottarvänner har en visualiseringscoach.
Han får visualisera hur han går igenom alla steg och vinner.
Ja, det hade inte jag.
Jag blev upptäckt… Jag var 15 år.
Snabbspolning.
-Jag kommer till Wimbledon och vinner. -Ja.
Det var en mycket speciell dag, men jag var i min bubbla.
Vad tänker du när du vinner?
Den första, den yngsta. Vad tänker du?
Den största utmaningen, än i dag, är följderna.
-Tänk på Taylor Swift. -Ja.
Nu.
På den tiden var jag med i tyska nyheter varenda dag.
Vad jag åt, vart jag åkte, vem jag åt lunch med.
-Till och med mina föräldrar var rädda. -Ja.
Det syns inte nu, men jag var stark. Jag var längre.
-Vad menar du? Du har inte krympt. -Jo, jag var 1,93 meter.
Nu är jag 1,85.
Höft-, knä- och vristoperationer nedgraderar en.
-Ja. -Jag miste 7,5 centimeter.
Och jag betalade ett högt pris.
Men du skapade ett eftermäle som ingen kan blunda för eller förneka.
Det är fantastiskt.
Jag satt och såg på havet och tänkte: "Vad betyder nåt i livet?"
Det är så överväldigande här
för man kan inte göra nåt annat än att tänka.
-Ja. -Visst?
Och ta in… Och lyssna på alla andra.
Det finns så många intressanta perspektiv på livet.
Jag överväldigas. Jag har aldrig lyssnat så mycket.
-Samma här, inte jag heller. -Många gånger finner jag inte orden.
Jag tar bara in allt. Ärligt talat har jag ingen egen filosofi än.
-Inte jag heller. -Normalt pratar jag mycket.
-Jag lyssnar för lite. -Ja.
Det är en stor livsläxa jag tar med mig, även om det blir imorgon.
Samtidigt vill jag inte åka ut än. Jag är inte redo för det.
Jag har fattat varför jag är här, för att lära mig av de andra.
Andra är mycket frispråkigare och självsäkra,
men jag har lyssnat mycket.
Det är nåt jag har saknat, att inte kunna bearbeta saker.
Jag har burit på mycket smärta och trauma,
men när jag inte lyssnar på andra, begår jag kanske misstag.
Tanken på Bear Pit imorgon
och att inte få fortsätta den här resan, skrämmer mig lite.
Jag läser inte noter, men jag kan skriva en rap på 5 minuter.
Jag också, som den i "Wannabe", på toa.
-Skrev ni era låtar? -Jag skrev rappen på toa.
-Gjorde du? -Ja, 100 procent.
-Varför fick vi Ivor Novello-priser? -Lägg av.
-Det är sant. -Sluta.
-Underskatta inte en Spice Girl. -Jag underskattar.
-Tror du inte vi fick Ivor Novello-priser… -Jag vet. Jag skojade.
-Skrev ni alla era låtar själva? -Vi skrev dem ihop.
-Allihop? -Vi skrev "Mama" var för sig.
Min vers var en ursäkt till min mamma.
Vad betyder "zig-a-zig-ah"?
Det får du aldrig veta.
-Jag vet vad det betyder. -Du tror att du vet.
-Olika saker för olika personer. -Precis!
Jag älskar att prata om Spice Girls. Det är mitt liv.
Jag tänker inte börja skryta om Spice Girls.
Det måste göras snyggt.
Man vill inte säga: "Jag gjorde det här och det där och…"
Jag är inte sån, men det är mitt liv.
Jag är väldigt stolt över att vara en Spice Girl. Så klart.
Det finns bara fem i världen som kan säga att de var det.
Jag är en av dem!
-Tänk på er dag. -Jag är fortfarande besviken på mig själv.
Du stod inför det okända och du övervann det.
-Du klarar vad du vill. -Tack. Du också.
-Nej, men tack. -Hundra procent.
Lycka till imorgon. Vi måste skiljas åt och utkämpa egna strider.
Vi behöver bara överleva en timme.
Tänk så storslaget det vore om båda klarade en timme utan att fångas.
-Hur gick det? -Bra, tror jag.
-Bra. -Bra!
-Du verkar gå bättre. -Det ser bättre ut.
Jag känner av det, men det är inte riktig smärta.
-Det hindrar mig inte. -Toppen.
Jag var hos läkaren och gjorde magnetröntgen.
Jag har inte sett resultatet, så…
-Du ser mycket mer avslappnad ut. -Du ser lättare ut.
Ja.
-Du dolde en massa smärta. -Ja.
Skål för kung Boris!
Kungen är tillbaka!
-Det här kan vara vår sista kväll. -Sant.
-Var i nuet. -Ja, det är allt man kan göra i livet.
Man kan varken leva imorgon eller återuppleva nåt.
Man kan bara vara i nuet.
-Vi går in redo. -Ja.
Det går som det går. Dina ungar blir stolta över dig.
Jag vet, Djungelmorsan! Djungelmamman.
Det var insekter här inne.
-Jag borstade bort dem. -Tack.
-Eller inte alla… Förhoppningsvis alla. -Det är som det är, visst?
Jag har aldrig varit i en situation
som var lika fysiskt ansträngande som den idag. Aldrig nånsin.
Lustigt nog känner jag mig välrustad för just den här Bear Pit.
Jag stoppar bara in dina fötter.
Det är en otrevlig och skrämmande situation.
Men jag vet att Bear Pit är mindre skrämmande än det som hände.
-Gör ditt bästa idag. -Ja.
-Och inga kisspauser. -Jag ska inte kissa. Eller bajsa!
Sov du gott?
Jag vaknade vid två och kunde inte somna om.
Det var så varmt. Jag var alldeles klibbig.
-Så det var inte tävlingsnerverna? -Nej.
-Jag får det ibland. -Ja.
Jag var rädd att jag skulle verka klädd för karnevalen i Rio.
Din är tjusigast.
Hallå!
-Här är jag. -Sluta!
-Oss emellan, vem tror ni på? -Laurence är van. Han har gjort det.
Jag vill se Una lyckas. Jag vill helst se henne igen.
Jag älskar Danny och Kola, men en av dem får gärna ryka.
Sa du det?
Jag älskar er alla, men det är en tävling.
När han sa det blev jag verkligen paff
för det är tidigt än, och han är så rar.
Men nu har jag upptäckt att Big Zuu är väldigt tävlingsinriktad.
Danny, han sa precis att han blir glad om du eller Kola åker ut,
för ni är det största hotet. Han tror inte att kvinnor är lika starka.
Det sa jag inte! När sa jag det?
-Det var underförstått. -Så vad säger du om Laurence?
-Jag skojar. -Men Laurence, då?
-Fast egentligen inte. -Du är så rolig.
-Jag är bara ärlig. -Jag också. Därför sa jag det.
Han sa att han inte skulle ha nåt emot om du särskilt, Danny…
-Ja. -Jag skojar!
Mel kan trycka på ömma punkter och sen säga: "Jag skojar bara!"
Men man kan inte ta tillbaka nåt.
När det lämnar munnen, måste man tänka på hur det påverkar omgivningen.
Alla har en åsikt. Det är bra. Men jag undrar om det var rätt av Mel
att säga så till killarna precis före en utmaning.
-Förstår du? -Jag sa det.
Jag vet inte om jag gillar den taktiken.
-Jag skulle bli skitarg. -Jag kände: "Det var lite…"
Och sen "jag skojar bara", fast det gör hon ju inte.
Det har varit galna dagar för kändisarna.
De har varit högt över en ravin, kastats av en båt ner i havet,
och Laurence fick syrgas och luft av en bikiniklädd läkare. Lyckost!
Och nu ska fyra av dem in i Bear Pit.
Hallå! Kom och gör mig sällskap.
Kom nu.
-Hej, Holly. -Mår du bra?
-Ja då. -Vi är bara varma!
Det är varmt idag.
Ni ser väldigt avslappnade ut.
-Och ni ser livsfarliga ut. -Ja.
-Jag är livrädd. -Jag tror dig.
Kola, Laurence, Una och Danny,
ni ska in i Bear Pit.
Målet är att antingen hålla sig undan Bear eller att ta sig ut.
Ni ska vara där inne i en timme.
Det finns tre vägar ut.
En utväg kan bara användas av en er.
Ni är inte bara på spaning efter Bear.
Ni måste vara uppmärksamma på fällor.
Alla kändisar som fångas av Bear eller en fälla riskerar utslagning.
En av er kommer att åka hem idag.
Jag önskar er lycka till. Det är dags att gå in i Bear Pit.
-Kom igen! -Lycka till.
-Ni fixar det här. -Lycka till.
-Heja!
-Var försiktiga. Särskilt du, Laurence. -Lycka till.
Det gick inte bra igår, men jag är inte sån. Jag är ingen loser.
Om du vill hitta mig, Bear, måste du anstränga dig,
för jag tar mig ut innan du hinner blinka.
Jag vill inte åka hem.
Jag vill pressa och utmana mig själv och kommer att slåss för mitt liv.
Jag längtar in dit och jag längtar ut därifrån.
Som idrottare får man inte tänka på om och men,
och jag kommer att vara startklar så fort det är dags.
Jag mötte döden, men jag är inte defaitistisk.
Det är alltid det gamla lejonet man måste se upp för,
och de där små lejonungarna måste se upp för det här gamla lejonet.
Okej.
Vi är här.
-Är det här stigar? -Det är möjligt.
Varför berättar jag det för er? Se på er.
Ni har ett otroligt fysiskt övertag över gamlingen iförd en krukväxt.
Men du har det sunda förnuftet.
För att ta sig ut via en utväg
måste de tävlande hitta ett specifikt redskap.
Information om vad som behövs och var det finns, står vid utvägen.
Vet nån av er vart ni ska?
Den informationen bör vi hålla för oss själva. Varför?
Men nu har Bear satt tidsinställda fällor på vissa av redskapen.
Utlöser de en fälla, är de illa ute.
Kom igen. Vi har ett jobb att sköta.
Andra gången i Bear Pit, och jag känner att jag har ett litet övertag.
De andra tre är fulla av ungdom, livskraft, fart och energi,
men de är supernervösa.
Nu låter vi dem veta att jakten börjar.
Det är dags.
Herregud, jag tror att jag måste runtom till baksidan.
Jag drömmer mardrömmar om att bli jagad,
så mitt mål i Bear Pit är att ta mig ut därifrån.
Min plan för stunden är att gräva under planket.
Jag vet att Laurence har gjort det förr, men jag kan nå dit först.
Var är jag? Vart är du på väg?
Jag siktar på planket.
Jag är lite nervös och ängslig, och jag vill inte bli infångad.
Jag har lämnat stigen och är lite vilse. Jag trodde att det skulle hända.
Gårdagens händelser var inte planerade. Jag måste släppa de tankarna.
Jag måste tänka på situationen nu.
Bear är redan ute.
Det finns en utväg jag känner till väl, planket,
men jag vet hur brant backen dit upp är.
Jag siktar in mig på jeep-utvägen.
Min fördel är att jag tror att jag hittar utan att behöva springa jättefort.
Okej, vi går neråt härifrån.
Jag beger mig raka vägen in i mitten.
Det är där jag troligast får se andra passera.
Jag ska leta upp en flaskhals, antagligen längst ner bredvid floden,
och vänta tålmodigt.
Okej, stigen delar sig.
Ja, ta den till höger.
Det här blir mycket jobbigare än att spela rugby i 80 minuter.
Min plan är att ta mig till utvägen så fort jag kan.
Jag siktar på stegen.
Om jag inte når ända fram kan jag improvisera.
Jag älskar Costa Rica, djungeln och att lära mig av Bear.
Jag vill inte avbryta det i förtid. Jag vill stanna till slutet.
Det var en snubbeltråd.
De förflyttar sig fort.
Okej, där är en till.
Det är vårdslöst, men det låter som att de är nära.
Kom.
DANNY - AVSTÅND FRÅN BEAR: 53 M
Vänta. Ducka. Vem är det?
Kola.
Jag sprang nästan rakt på Kola.
Okej.
Jag ska försöka genskjuta honom på den här sidan. Kom nu.
Vem är det?
Han har den där blicken.
Han vill inte bli infångad.
Han blir ett svårt byte,
men jag gillar utmaningar.
Vi tar honom.
Vad tror ni om deras chanser?
Jag tror att Laurence får det tufft.
Jag vet inte hur mycket mer han orkar efter igår.
-Ja. -Han är den ende som gjort det innan.
-Han har en stor fördel. -Ja.
Una har varit väldigt orolig hela tiden.
Hon är kanske inte på hugget som hon kan vara.
Jag tror att Una har nåt i sin mentala kapacitet.
Hon vill bevisa för sig själv att hon kan och att hon är stark.
Hon har mycket kämpaanda.
Kola pressar sig själv oerhört hårt.
Danny har varit kapten i ett antal rugbylag.
Ja.
Jag vet inte om Danny är så mentalt stark som ni tror.
Det är ett tag sen han spelade,
och han har blivit en väldigt lugn person.
-Han är ett med naturen. -Ja.
Det är inte alltid bra när man måste vara alert.
Jag har nått öppningen.
Det måste vara här nånstans.
Jag siktade på planket, men gick vilse och visste inte var jag var.
Okej, sätt fart.
Då såg jag en yxa.
Det måste vara den här.
Jag vet inte om jag behöver den, men jag tar den.
Una måste ta sig till under planket-utvägen
innan hon vet vilket redskap hon behöver.
Ja, jag har dig.
Det var hit jag ville, till stegen.
Underbart.
Här är kartan.
Jag behöver stegpinnarna till stegen.
För att ta sig ut via stegen,
måste Danny hitta ett antal stegpinnar nära Caiman Pool.
Okej. Bra jobbat.
Där är jeepen.
Okej.
Jag måste sätta tillbaka hjulet, men för att göra det
måste jag hitta fyra vingmuttrar.
Muttrarna är långt borta.
För att ta sig ut med jeepen,
måste Laurence sätta fast hjulet med hjulbultar,
men de finns över en halv kilometer bort.
Jag försöker hålla mig låg,
för vi ska ganska högt upp.
Jag vill inte att min silhuett syns mot himlen.
Om det vore en Bear Pit för seniorer, kunde spelen börja. Men det är det inte.
Det är jag mot
tre av de sannolikt mest vältränade deltagarna vi har.
Åh nej. Nån annan.
Det är Una.
Hur går det?
Jag vet inte riktigt.
-Jag hittar inte det jag söker. -Vad är det?
-Planket? -Ja.
Där. På toppen av kullen.
-Där borta? -Ja.
Det luktar kiss. Förlåt.
-Tack. -Lugnt…
-Ta det försiktigt. -Okej, tack.
Där är planket! Där är det.
Jag behöver den här.
Jag behöver den för att gräva mig ut.
Jag nådde min utväg.
Jag måste gräva mig ut.
Den här var nog ett lockbete. Det är en yxa.
Den snabbaste vägen ut under planket
är att gräva med en spade, men den finns i andra änden av Bear Pit.
Una skulle behöva lämna utvägen obevakad för att hämta den.
Laurence pekade ut utvägen åt mig.
Jag ska skydda den.
Kommer Laurence tillbaka, släpper jag inte förbi honom.
Om det är hans utväg, lägger jag mig ner. Jag tänker fortsätta.
Jag börjar gräva med yxan och händerna.
Jag ger inte upp när jag nått ända hit.
Jag vill inte att Bear fångar mig. Jag vill inte hem. Jag gräver för livet.
-Av de fyra där inne… -Ja?
Vem vore din svåraste motståndare?
-Jag tror att Una är… -Okej.
…en stenhård Lara Croft där inne.
-Danny skrämmer mig inte. -Inte jag heller.
-Och Kola? -Jag känner honom inte tillräckligt bra.
Vad gäller strategier håller han korten nära bröstet.
Kola spelar spelet.
-Ja. -Han skämtar, ha-ha.
-Nej, han vill vinna. -Ja.
Både Kola och Danny är fysiskt imponerande.
Jag skulle säga att de är de två tuffaste motståndarna,
för båda är så starka.
Jag måste hitta ett bra ställe att vänta.
Jag har följt Kola tvärs över området, och nu har jag tappat bort honom.
Det bästa med att ta sig in bland träden är att man får bättre sikt igen.
Nu kan jag se dem på 100 meters håll.
Kola är där.
Han är på väg mot en av fällorna.
Jag väntar här och ser vad som händer.
Vad är det där?
Det är ett rep och ett nät där.
Det är många rep här.
Här är ingen ledtråd. Det är en fälla, visst?
Det måste det vara. Jag är här. Jag måste ta mig ditåt.
Ingen röd flagga. Jag rör den inte.
Bra jobbat, Kola.
Han såg linan och tittade upp.
I en djungel tittar de flesta inte upp.
De ser på fötterna av rädsla för ormar.
Jag garanterar att inte alla har hans situationsmedvetenhet och ser uppåt.
Okej, behåll lugnet.
Kola är hypervaksam.
Det är nästan omöjligt för mig att komma nära,
så jag tänker bara vänta här ute, spara på krafterna.
Det här vore ett bra ställe…
…för att sätta upp en zipline.
Om nån närmar sig kan jag göra en överraskningsattack.
Jag är helt slut i benen.
Jag är utmattad.
Jag måste spara energi.
AVSTÅND TILL STEGPINNAR: 149 M
Det är en annan trötthet än i rugby för värmen är konstant,
vi är i ny terräng och lär oss nya färdigheter.
Jag har haft lite svårt att läsa kartan. Det är en intensiv miljö.
Det är mycket jobbigare än det ser ut.
Det är mycket värre än jag trodde.
Jag är så trött och värmen… Jag har panik.
Jag går inte härifrån. Jag vaktar min utväg.
Ser jag Bear, gömmer jag mig bakom stenen.
Det är svårt att inte kunna se bakåt.
Vad ska jag göra?
Jag vet inte vad jag kan göra. Jag får nästan inte luft av trötthet.
Jag tror inte jag klarar mer, för jag är så trött.
Jag letar efter en låda, tror jag, med hjulbultar.
Helt ärligt skulle jag föredra en skål nötmix och en gin och tonic.
Jag hör nån annan komma nerför vägen.
Laurence.
Han kommer på stora stigen.
Här kommer han.
När man är trött väljer man minsta motståndets väg.
Jag kan nästan garantera att han håller sig på stigen.
Och där fångar jag honom.
Jag är orolig.
Det här är perfekta Bear-marker.
Jag anar honom nästan.
Laurence borde vara rakt bakom mig nu.
Han har inte sett mig. Bra.
Kikare. Den är inte ens min.
Jag såg upp och såg honom.
Jag kunde inte göra annat än att stå kvar.
Laurence, rör dig inte!
Okej, det var en.
Alltid den första.
FÅNGAD
Jag hade inte en susning om att han var där uppe.
Han lamslogs, och den instinkten som folk får när de är rädda…
Han borde ha tänkt fly och stuckit.
Det kunde gått. Han hade lite försprång. När man blir lamslagen är det kört.
Fångad två av två gånger. Ska jag vara stolt eller skämmas?
Bears beslut om min framtid är helt upp till honom.
-En är tagen. -En.
-En är tagen. -Nån åkte fast.
-En är tagen. -Herregud.
Jag ska bara lyssna.
Okej.
Jag hör ljud där bortifrån.
AVSTÅND TILL STEGPINNAR: 16 M TILL BEAR: 25 M
Jag ska försöka söka av norra halvan av Bear Pit.
Nu så.
Jag hittade dem. Jag har dem.
För att ta sig ut via stegen
måste Danny hämta ett antal saknade stegpinnar.
3 X STEGPINNAR
30 SEKUNDER
Men de ligger i en tidsinställd fälla.
Ska jag knyta loss dem?
Tiden går.
Tick-tack. Hur lång tid har jag?
Kom igen.
Hörde ni?
Det betyder att en fälla har utlösts.
Jag var nog för långsam.
Nån har åkt fast.
FÅNGAD
Det var intensivt.
Jag gav allt.
Jag håller tummen för en ny chans att visa Bear att jag kan fortsätta.
Nån är tagen.
En av killarna fastnar kanske i en fälla.
Två fångade, två kvar.
Nu måste jag vara snabb.
Jag vet att det är en utväg där uppe.
Vi ska försöka närma oss den och se om nån är på väg dit. Kom.
Det är en mardröm. Jag är helt slut.
Jag är så trött att jag tror jag svimmar.
Det är en fruktansvärd känsla.
Jag är slut och vet inte hur jag ska klara det.
Hjärtat slår så fort.
Jag visste att Bear kunde smyga fram.
UNA - AVSTÅND FRÅN BEAR: 173 M
När jag var liten var min värsta skräck och mardröm att bli jagad.
Jag levde min mardröm.
Jag ryms inte.
AVSTÅND FRÅN BEAR: 131 M
Jag såg mina ungar framför mig och hörde dem: "Ge inte upp, mamma."
Det betyder att nån tagit sig ut.
Det var det svåraste jag nånsin gjort. Det var som om jag grävde min grav.
Herregud.
Jag var besluten att ta mig ut och kom ut. Världens bästa känsla. Bokstavligen.
Det är bara en person kvar nu.
Jag vet inget om tiden. Det stör mig.
Det är som en katt- och råttalek i jätteformat.
Enligt min erfarenhet vinner katten alltid.
Okej, det är jättesvårt att se.
Min bästa chans är speja efter rörelser högt uppifrån.
Tiden är snart ute.
Var är du?
Jag ser honom.
Han ser trött ut. Han har varken plan eller mål.
Men han vet att jag jagar honom.
Bear är inte att leka med när han är lös.
Jag vägrar åka fast.
Jag kan inte komma till lägret och vara som innan, om jag åkt fast.
Han är efter mig. Jag luktar honom nästan.
Han är snabb.
Jag känner mig som en kanin.
Där är han. Där är Kola.
-Herregud. -Jag ska ta honom.
Jag måste springa.
Undertexter: Jessika Johansson