Kola, Mel B, Steph, vi må gjøre oss klare.
Herregud.
På med badedraktene.
Vi skal møte skjebnen.
-Mel, dette fikser vi. -Ja, vi klarer alt.
Jeg synes guttene mot jentene er urettferdig.
Men boy power, girl power.
Ja da.
Er man ikke nervøs for en oppgave, er man en dust.
Denne oppgaven kan bli spesielt vanskelig.
Den kan også bli spesielt farlig.
Men alle er klar over at vi er her for å gjøre en jobb.
Den jobben er å vise Bear hva vi kan.
Men først og fremst oss selv.
Ja vel, sett i gang.
Du ser ut som en elitesoldat.
-Vi har tro på deg. -Det har jeg også.
-Ikke Laurence? -Jo da, Laurence også.
Jeg skal finne ut hva vi må gjøre.
-Ja? -Og så gjør vi det.
-Bra plan, Steph! -Det er min strategi.
Hva synes du? Jeg har grublet i hele natt.
-Kom. -Kom trygt tilbake.
-Jeg tror på dere. Lykke til. -Lykke til, begge lag!
-Denne veien. -Jeg vil ikke gå gjennom der.
-Gå den veien, da. -Masse torner.
Jeg har tenkt å gå strake veien.
Jeg tror det blir vanskelig.
Jeg er litt bekymret for holdningen til Laurence.
Han er lakonisk når han begynner.
Hva er lakonisk?
"Kjære, det er da ingen fare med meg."
-Veldig avslappet. -"Det ordner seg."
Tilbakelent og nesten litt anti-heroisk. Han vil ikke ta på seg helterollen.
Istedenfor tar han det som en slags komisk fadese.
Jeg tror Laurence bare sparer det heroiske i seg til han er der inne.
Hva tenker du om å ikke være med?
Grusomt. På grunn av kneskaden. Jeg synes det er flaut.
Nei, det er forferdelig. Jeg elsker å tevle.
Jeg elsker å slåss mot Bear, og slanger og krokodiller.
Han kommer til å bryte med Bear der inne!
Alligatoren kommer, og bare løper sin vei!
Sånn blir det. Boris ryker ikke.
Una og Danny må ut i Bear Pit etter å ha tapt sine oppgaver.
To lag skal nå kjempe på vannet i den andre oppgaven, kalt Redningsflåten.
Det er Mel og Steph mot Kola og Laurence.
Bear slipper dem bokstavelig talt av på dypet.
Dagens oppgave skal foregå her på Pandora Beach.
De skal prøves i utholdenhet, hurtighet og lagarbeid.
De er 100 meter fra land i farvann hvor det er mye hai.
Her kommer de.
For en overlevende på havet er førsteprioritet alltid å komme på land.
Havet er nok det tøffeste miljøet å overleve i.
Denne oppgaven begynner med det.
Jeg slipper dere av på denne flåten.
På denne oppgaven har Bear plassert forsyninger rundt to redningsflåter.
Lagene må samle forsyningene, løsne ankrene på flåtene,
og dra flåtene og sekkene tilbake til land så fort som mulig.
De må legge sekkene på riktig plass og sende opp et bluss.
Mye av det viktigste for å overleve, også i Bear Pit, er sunn fornuft.
Det er det jeg ser etter.
Kan du finne den fornuften når du er under litt press?
I villmarken får små avgjørelser store konsekvenser.
Det er det denne oppgaven handler om.
Å ta gode valg som øker sjansen for å holde dere i live.
Gå til flåten. Når du kommer til land, dra den inn.
Blir det vanskelig, kom til meg, så drar vi den sammen.
Steph var nesten militant. "Vi gjør sånn, du gjør sånn."
Jeg er flink til å følge ordre, men det var skummelt også.
Jeg vil jo helst ikke ut i Bear Pit.
-Hjertet mitt hamrer. -Dette fikser vi.
De to jentene nordfra har funnet tonen.
De har knyttet bånd.
De forstår hverandre.
Mel vil ikke tilbake til Bear Pit.
Nei.
-Når hun har håret sånn, mener hun alvor. -Ja.
Kola og Laurence er to ulike typer.
Ulik bakgrunn.
Ulike generasjoner, vel?
Jeg tror det har noe å si. Man må holde på partneren sin.
Ja.
Jeg går rett ut og løsner ankeret.
Du henter sekkene til meg, og svømmer rett på land.
Kola og jeg har et nært forhold. Vi har vært på lag før.
Jeg håper hans styrke vil hjelpe.
Vi tror vi kan vinne dette.
Så drar vi dem begge inn på stranda.
Jeg og Laurence skal jobbe sammen som et lag.
Jeg vil ikke ut i Bear Pit. Han har vært der før, og er livredd.
Vi skal gjøre alt vi kan for å unngå det.
Innta plassene, hold fast i metallstanga.
Avvent.
Vær så god.
Hopp!
Hopp.
Steph, Mel, Kola og Laurence er uti.
Herregud!
Måten jeg tilnærmer meg dette er å si til meg selv:
"Kom deg til flåten så fort som mulig."
Det er da jeg kan la min jungeltrening tar over.
Jeg tror ikke de visste hva de skrev under på.
Det var vanskelig.
Jeg og Steph var…
Og det stoppet ikke.
Det oransje laget får en god start.
Mel har kommet seg inn på flåten, så det ser ut som Steph henter sekkene.
Hvor er ankeret?
Svart lag, jeg ser Laurence på vei mot flåten.
Nå må de hente forsyningene.
De er omtrent 100 meter ute. Må løsne alle sekkene.
Taktikken er å ikke få panikk, være metodisk.
Vi har ikke tid til å hvile. Det er nå det gjelder.
På et tidspunkt la jeg merke til at Mel allerede var i flåten,
Jeg så tilbake, og Laurence slet.
Jeg sa til meg selv: "Å, Gud." Jeg visste at vi hadde gjort en tabbe.
Jeg prøvde febrilsk å komme meg på flåten.
Det var ikke så lett.
Plutselig er det kjemp eller flykt.
Jeg får ikke puste.
Jeg tror Laurence sliter.
Hjelp!
Ser ut som Laurence trenger hjelp.
Jeg får ikke puste.
Hold deg fast.
Jeg får ikke puste.
Herregud, Laurence.
Jeg skal dra inn båten, ok?
Jeg tror vi sliter.
Jeg får ikke puste.
Jeg regnet ikke det var vanskelig å komme inn i flåten.
Jeg burde nok ha tatt flåten, for jeg er sterkere.
-Jeg har deg. -Jeg får ikke puste!
Jeg legger deg på brettet.
Ok, Laurence.
Ok, vi skal få deg i land.
Det går bra.
Beklager, Kola.
Sikkerhetsteamet har Laurence.
Jeg tror det betyr at han er ute av spillet.
Det er trangt i brystet.
Kan du gå inn?
-Hei sann. -Jeg får ikke puste. Beklager.
Gå tilbake i vannet.
Trekk pusten dypt.
Jeg får ikke nok oksygen.
-Len deg mot… -Kan vi ta den av?
Jeg fikk ikke puste. Skremmende.
Jeg trodde jeg fikk hjerteinfarkt.
Herregud.
Det går bra.
Ta noen dype åndedrag.
Kola, du er på egen hånd.
Det er sånt som skjer av og til.
Jeg håper Laurence har det bra, men det verste skjedde.
Jeg ble et lag på én person.
Fortsett oppgaven.
Og når du er i havet, er det umulig.
Jeg ble kjempefrustrert.
Steph har en haug med sekker, og hun vil dra dem med seg.
Det var øyeblikk da jeg virkelig kunne kjenne hjertet mitt.
Men det å ha blitt fanget av Bear to ganger har gitt meg mer kunnskap.
Og kunnskap er makt.
Mel trekker inn flåten.
Kom igjen, jenter!
-Kola, går det bra? -Ja.
Jentene har definitivt overtaket på Kola.
Han sliter fortsatt med sekkene.
Jeg var sliten, men selvsagt skulle jeg fullføre.
Jeg vil få utfordringen gjort så godt jeg kan.
Jeg og Steph var så opptatt med utfordringen,
så vi ikke på det andre laget. Vi hadde et oppdrag.
Da vi skjønte at Laurence hadde det vanskelig,
og Kola måtte gjøre jobben alene, var det ganske sjokkerende.
-Går det bra med Laurence? -Han får oksygen nå.
Å prøve å fullføre utfordringen var noe som føltes dramatisk i seg selv.
Men å se Laurence med oksygenmaske var skummelt, for det ble så virkelig.
Dra! Løp!
Fortsett å dra!
Jeg føler meg helt utslitt.
Få den på land så den ikke dras ut igjen.
Ta av alle disse tingene.
Jeg føler at jeg brukte den siste energien jeg hadde.
Jeg ga alt.
Bra jobba, Steph.
Ingen planer overlever det første møtet med fienden.
Kola svømmer mot land nå, som vil ta opp mye energi.
Når han kommer inn, må han dra inn båten.
Jeg er ikke en sånn som gir opp. Det er ikke sånn jeg er.
-Du klarer det. -Utfordringen skulle vinnes.
Det er vanskelig.
Vannet er ingen spøk.
Kola prøver å gjøre alt alene.
Kola, vi har deg! Vi er her for å hjelpe.
Jeg og Steph hjalp til, for det var riktig å gjøre.
Fortsett å dra inn.
La oss få den inn.
Leger til Laurence. Kan noen bekrefte?
Han er ok. Han trenger bare litt luft. Han klarer seg.
-Godt gjort, team. -Kola, ta den.
La ham holde på.
Nødssituasjonen er over. La ham være.
Klare? En, to, tre.
Bra jobba, jenter. Det er blusset som viser at alle sekkene er inne.
Jeg var takknemlig for at Laurence hadde det bra.
Takknemlig for at Kola var ok.
Jeg er så glad vi klarte det.
Kola, fortsett til siste slutt.
Bra jobba, Kola.
Bra lagarbeid.
Bra jobba. Takk for hjelpen. Jeg setter pris på det.
Visse ting betyr mer.
Det har vært en frustrerende dag. Vi kunne vunnet.
Ikke misforstå. De var flinke og raske.
Men det var mye vi måtte gjøre, som de ikke måtte.
Kom igjen, Kola! Fyr opp!
Bra jobba!
Laurence, du er tilbake. Går det bra?
-Ja, jeg har det bra. -Jeg ble bekymret.
-Han har fått farge igjen. -Ingen fare.
-Hva skjedde? -Jeg kom inn under flåten.
-Skummelt. -Men heldigvis ble jeg reddet.
Du gjorde det bra.
Hvis du skal reddes av noen, er Bear Grylls den du vil ha.
Jeg satte meg fast under flåten,
og jeg ble en gammel mann med panikk.
Bare veldig dumt. Jeg gikk nok litt for hardt ut.
Sånn er det. Man lever og lærer.
Bra jobba. Fint at dere jobbet sammen, fullførte oppgaven, og hjalp til.
Laurence, du må få intravenøse drypp. Saltløsning.
Vi må holde deg i skyggen, og kjøle deg ned.
Ved daggry skal dere inn i Bear Pit.
Ja!
For en lettelse.
Bra jobba, jenter. Velfortjent.
Jeg følte meg litt snytt. Oppgaven var urettferdig.
Jeg følte at vårt lag fikk det mye vanskeligere,
og at de andre hadde det lett.
Men ting ordnet seg jo. Sånn gikk det.
Jeg tenkte: "Bare bli ferdig. Da kan du jo være litt stolt."
Jeg gjorde det for æren for jeg visste at vi allerede hadde tapt.
Dra tilbake til leiren og hvil dere, så sees vi i morgen.
God bedring. Ta vare på deg selv.
Jeg er jo skuffet, men ikke over Laurence. Han gjorde sitt beste.
Laget var ikke godt nok, og det kostet oss dyrt.
Nå må vi ut i Bear Pit.
Det ville vært farlig der ute nå.
Ja. Det er en stor bølge.
Havet ser ganske voldsomt ut i dag.
De er her!
Vi er tilbake!
-Velkommen tilbake. -Takk.
Før vi forteller om utfordringen… Det ble en dramatisk morgen.
Vi måtte hoppe av en båt i fart.
-Mens den kjørte fort, baklengs. -Nei.
-Det var flott. -Og svømme til flåter.
Jeg blandet svømming med drukning.
Ja, jeg har gjort det.
-Aldri i livet. -Jo.
Jeg ble overtrøtt og fikk panikk, og satt fast under flåten,
og jeg holdt ikke styr på følelsene mine, så pusten min ble verre og verre.
Så Laurence fikk problemer.
-Dermed var Kola alene. -Om å gjøre alt?
Han gjorde hele utfordringen for to personer på egen hånd.
Kola, godt gjort.
Jeg lå som en fisk på stranden og prøvde å puste.
Nei, la oss gi det kontekst.
Vi hadde en god plan.
Vi kom oss i land og ble ferdige.
-Og da så vi… -At han lå og fikk oksygen.
Og han fortsatt ute på havet, så vi dro for å hjelpe ham.
Da vi kom tilbake, var Kola stille. Jeg tror han følte at han hadde blitt…
Snytt blir feil å si.
Men han følte nok at konkurransen ikke gikk vår vei.
Tenk at Kola gjorde alt alene!
-Nei, vi hjalp ham. -Bare på stranden. Ro deg ned.
Akkurat nå er jeg rasende. Ingenting gikk min vei.
Jeg følte de var superdefensive fordi det skjedde så mye
før de hjalp meg med å dra inn den siste biten av tauet. Kom an.
Plutselig betyr det at de hjalp oss.
"Å, ja, Kola fikk nødhjelp."
"Han er så dårlig at han trenger hjelp, etter at dere har løst oppgaven."
Det liker jeg ikke.
-Skal vi si hvem skal til Bear Pit? -Ja.
Vi, pussig nok!
Men jeg må si…
Dette er bare min ærlige mening.
Selv fra start, hvis du hadde kommet deg opp på flåten,
var taktikken vår så ren og militær.
Det viser hvordan Bear ikke kødder.
Selv om du fikk oksygen, skal du i Bear Pit.
Du jobbet hardt for å redde partneren og deg selv.
Du er utslitt. Hvil i ettermiddag. Du trenger den beste Kola i morgen.
Bra jobba, alle fire.
Gratulerer. Uflaks, folkens.
Det var anspent på hytta.
Det føltes ikke som en liten feiring for noen av dem.
For vi skulle ikke i Bear Pit, og det var vi glade for.
Vi hadde jobbet hardt for det.
Men Kola var forståelig nok opprørt fordi det føltes urettferdig.
Hold ut, store hund.
-Det er helt sjukt. -Hold ut.
For en vits. De lot meg gjøre det alene.
Folk sier "Vi hjalp deg."
-Ser den -Du hjalp meg med båten.
-Frustrerende. -Ja. Du var ikke der.
-Du har lov til å bli sur. -Du var ikke der da jeg var i vannet.
Jeg ba ikke om din hjelp uansett.
Jeg føler at kommentarene fra det oransje laget ble litt…
På siden av hvor hardt Kola måtte jobbe alene.
Mel skrøt av at de hjalp ham. Jeg tror slett ikke det hjalp Kola.
Jeg føler at han tok det feil.
Da dere sa at dere hjalp, tok han det på feil måte.
-Det gjorde vi. -Greit det.
Hvorfor må jeg si noe? Hva om jeg sier noe feil?
Da har du i det minste prøvd.
Jeg har kommet for å stirre på deg og si…
Du trengte ikke vår hjelp. Vi hjalp deg ikke så mye, bare på slutten.
-Jo, dere hjalp meg på slutten. -Ja. Så?
-Det går bra. -Hvorfor smiler du ikke?
Det er stor forskjell uten din energi. Rommet blir helt…
-Jo da. -Ikke sant?
Ja, du har rett.
-Så gå og si… -Du var flink.
Glem det. Gå og si hva du mener.
-Nei, jeg vil heller… -Nei, vi vil ikke ha deg slik.
Det er ikke bra for deg. Jeg liker å plage deg og ha det gøy.
Jeg vil heller slappe av i dag. Jeg gidder ikke.
Da kan jeg ikke kødde med deg. Si ifra når jeg kan.
-Ja vel. -Vær så snill?
Jeg og Mel har et merkelig forhold hvor jeg tror vi liker hverandre godt,
Men vi går hverandre på nervene.
Hun minner meg om mine eldre søstre at jeg sikkert behandler henne slik.
Hun visste hva hun skulle gjøre for å gjøre meg sur.
Ja, men hun kom tilbake og ba om unnskyldning.
Hei, du.
Det er kona di.
Du er jo en tøysekopp.
Foran dem lager du ablegøyer.
Men det skremte deg, hva?
Det var skummelt. Det var det virkelig.
Jeg trodde jeg fikk hjerteinfarkt.
Ingenting fungerte her.
-Det var sånn det føltes. -Herregud, så skummelt.
Derfor føler jeg meg litt skjelven.
Litt på gråten.
Men stakkars!
Kom hit.
Vi kødder med hverandre. Vi har ikke store følelser!
Jeg vet det.
Da Bear holdt meg…
Nå gråter jeg snart.
Det var det som roet meg ned.
Jeg føler at jeg har vært veldig heldig.
Jeg tror det kunne gått skikkelig galt.
Det føles som en stor livserfaring. En opplevelse mellom liv og død.
Det føltes som at jeg fikk kjeft fordi jeg har en gammel kropp.
Jeg føler at jeg har sviktet litt på grunn av det.
Jeg mislyktes jo.
En utøver jeg kjenner, har en visualiseringscoach
som får ham til å visualisere alt han må gjennom for å vinne.
Det har jeg aldri hatt. Jeg ble oppdaget da jeg var 15.
Plutselig var jeg på Wimbledon og vant turneringen. Det var en spesiell dag.
Men jeg var i min egen boble.
Hvordan var sinnstilstanden da du vant? Den første gangen. Hva tenkte du da?
Den største utfordringen kommer etterpå. Tenk på Taylor Swift nå.
I Tyskland var jeg på nyhetene hver eneste dag på den tiden.
Hva jeg spiste, hvor jeg dro, hvem jeg spiste lunsj med.
Selv foreldrene mine ble skremt.
Det synes ikke nå, men jeg var sterk og høy.
-Hæ? Du har vel ikke krympet. -Jo. Jeg var omtrent 193 cm.
Nå er jeg 185 cm.
På grunn av hofta, knærne og ankeloperasjonene ble jeg lavere.
Jeg mistet åtte centimeter. Og jeg betalte en høy pris.
Men du har etterlatt deg en arv som man ikke kan unngå å prate om.
Det er jo utrolig.
Jeg satt og så på havet. "Hva betyr noe i livet ditt?"
Det er så overveldende her, for du har ikke annet å gjøre enn å tenke.
Ja, og ta inn og høre på alle andre.
Det er mange interessante perspektiver på livet,
Jeg er overveldet av alt, for jeg har aldri hørt så nøye etter.
-Ikke jeg heller. -Jeg vet ofte ikke hva jeg skal si.
Jeg bare tar det inn. Jeg har ikke funnet ut av filosofien min.
-Ikke jeg heller. -Der ute snakker jeg mye.
Jeg lytter ikke nok. Det er en viktig lekse jeg tar med meg.
Selv om jeg ryker etter Bear Pit i morgen. Jeg er jo ikke klar for å dra ennå.
Jeg vet hvorfor jeg er her. For å lære noe av de andre.
Andre er frittalende og selvsikre, mens jeg har lyttet mye.
Det er nok noe jeg har savnet. Jeg klarer ikke å bearbeide ting.
Jeg har båret på mye smerte og traumer.
Men når jeg ikke hører på folk, gjør jeg kanskje feil.
Tanken på å ryke i Bear Pit i morgen, og ikke få fortsette denne reisen,
skremmer meg litt.
Jeg kan ikke lese noter, men jeg kan skrive en rap.
Jeg også, som den i Wannabe, på toalettet.
-Skrev dere sangene selv? -Jeg skrev den på do.
-Gjorde du? -Ja, 100 %.
-Hvorfor tror du vi fikk Novello-priser? -Gi deg.
-Vi gjorde det! -Kutt ut.
-Ikke undervurder en Spice Girl. -Jeg undervurderer.
-Tror du ikke at vi vant den? -Jo, så klart. Det var en spøk.
-Skrev dere alle sangene selv? -Vi skrev dem sammen.
-Alle? -Mama ble skrevet hver for seg.
Mitt vers var en unnskyldning til mor.
Hva betyr "zig-a-zig-ah"?
Det får du aldri vite.
-Jeg vet hva det betyr. -Du tror du vet det.
-Det betyr ulike ting for alle. -Nemlig.
Jeg elsker å snakke om Spice Girls. Men jeg skryter ikke av det.
Det må passe seg å snakke om det.
"Vel, jeg gjorde sånn og sånn."
Sånn er ikke jeg. Jeg er veldig stolt av Spice Girls.
Selvsagt.
Det er bare fem av oss i hele verden. Jeg er en av dem.
-Se hva du taklet i dag. -Jeg er skuffet over meg selv.
Du taklet det ukjente, og du overvant det.
-Du kan gjøre hva du vil. -Takk. Du også.
-Takk. -Hundre prosent.
Lykke til i morgen. Vi må gå hver vår vei og kjempe våre egne kamper.
Vi må bare holde ut en time.
Hvis alle holder ut en time og ikke blir tatt, tenk hvor episk det blir.
-Hvordan gikk det? -Bra, tror jeg.
Fint.
-Det virker bedre. -Det ser bedre ut.
Jeg føler det, men det er ikke smerte.
-Det stopper meg ikke. -Flott.
Jeg hadde en legetime for å ta en undersøkelse.
Jeg har ikke sett resultatene.
-Men du ser mye mer avslappet ut. -Du ser lettere ut.
-Fordi du skjulte mye smerte. -Ja.
La oss skåle for kong Boris!
Kongen er tilbake!
Dette kan bli vår siste kveld her.
Sant.
-Vær i øyeblikket. -Ja. Det er alt du kan gjøre i livet.
Man kan ikke leve i morgen eller i fortiden.
Man kan bare være her nå.
Vi skal gå inn og være klare.
Så får det gå som det går. Du skal gjøre barna stolte også.
Jeg vet det. Jungelmamma!
Det var mange insekter her.
-Jeg børstet dem ut. -Takk.
Vel, ikke alle… Forhåpentligvis alle sammen.
Sånn får det bare være.
Jeg har aldri vært i en situasjon som har vært like fysisk tøff som i dag.
Pussig nok føler jeg meg godt rustet til å takle Bear Pit.
Jeg bare pakker inn føttene dine.
Ja, det er en veldig ubehagelig og skummel opplevelse.
Men jeg vet faktisk at Bear Pit
ikke er like skummelt som det som skjedde i dag.
-Gjør ditt beste. -Jeg skal det.
-Og ikke tiss. -Jeg skal ikke tisse eller bæsje.
Sovet greit?
Jeg våknet klokka to, og sovnet ikke. Det var så varmt. Jeg ble veldig svett.
-Var det ikke nervene før kampen? -Nei.
Jeg har det av og til.
Jeg er redd jeg skal se ut som at jeg burde være i Rio-karnevalet.
Din er den fineste.
Hallo!
-Jeg er her. -Stopp!
Hvem velger du blant oss?
Laurence er vant til det. Han har vært der en gang.
Jeg vil at Una skal lykkes. Jeg vil helst ha henne tilbake.
Hvis Danny eller Kola drar hjem, er det greit.
Sier du det?
Jeg elsker alle, men det er en konkurranse.
Jeg ble sjokkert, for det er tidlig i spillet, og han er elskelig.
Men jeg har lært at Big Zuu er opptatt av å vinne.
Danny, Zuu sa han ville bli glad hvis du og Kola dro hjem.
-Han tror ikke at kvinnene er like sterke. -Det var ikke det jeg sa.
Når sa jeg det?
-Du antyder det. -Hva med Laurence?
-Jeg tuller! -Hva med Laurence?
-Ikke egentlig. -Du er morsom.
-Jeg er bare ærlig. -Derfor sa jeg det.
Og særlig ikke deg, Danny.
-Ja. -Jeg tuller.
Mel kan trykke på noen knapper, og så si: "Jeg bare tuller."
Men da kan du ikke ta noe tilbake. Sagt er sagt.
Du må tenke om hvilken effekt det har på folk.
Jeg tror alle har en mening. Det er bra.
Jeg vet ikke om det var riktig av Mel å si det
før gutta skal ut på en utfordring.
Det var det jeg sa.
Jeg er ikke sikker på den taktikken.
Det ville gjort meg forbannet.
"Det er litt…"
Og hun tuller jo egentlig ikke.
Det har vært noen ville dager for kjendisene.
De har vært høyt over Razor Ravine, hoppet av en båt i havet,
og Laurence fikk oksygen av en bikinikledd lege. Heldiggris!
Nå skal fire stykker inn i Bear Pit.
Hallo! Kom og bli med meg.
Kom igjen.
-Hallo, Holly. -Går det bra?
-Ja. -Bare varmt.
Det er varmt i dag.
Dere ser veldig avslappet ut.
-Dere ser skumle ut. -Ja.
-Og vettskremte. -Sikkert.
Kola, Laurence, Una og Danny.
Dere skal inn i Bear Pit.
Målet er å unngå Bear, eller å finne veien ut.
Dere skal være der i en time.
Det er tre utganger.
Dere kan bare bruke en hver.
Dere er ikke bare på utkikk etter Bear. Hold øynene åpne for fellene.
Alle som blir fanget av Bear eller en av fellene,
står i fare for å bli eliminert. En av dere skal hjem i dag.
Dere må ha lykke til.
Nå skal dere inn i Bear Pit.
Lykke til, folkens.
Pass på dere selv! Særlig Laurence.
Ting gikk ikke bra i går, men det var ikke min skyld.
Bear, hvis du vil finne meg, må du prøve hardt.
Jeg skal ut derfra før du vet ordet av det.
Jeg vil virkelig ikke hjem.
Jeg vil presse og utfordre meg selv, så jeg skal kjempe for livet.
Jeg vil inn, så jeg kan komme meg ut.
Som idrettsutøver kan du ikke tenke om og men.
Når det er på tide å gå, er jeg klar.
Jeg stirret døden i ansiktet, men jeg nekter å gi meg.
Det er alltid den eldre løven som du må passe deg for.
De unge valpene burde være veldig forsiktig med denne eldre løven.
Ok.
Vi er her.
Er det stier?
Kanskje.
Hvorfor sier jeg det? Se på dere.
Dere har en fysisk fordel over den gamle fyren med potteplanten.
Men du har sunt vett.
For å dra via en av utgangene, må de finne et spesialverktøy.
Detaljer om hva de trenger og hvor det er, finnes ved utgangspunktene.
Vet noen hvor de skal dra?
Hvorfor skal vi dele den informasjonen?
Denne gangen har Bear satt ut feller på noen av redskapene.
Utløses de, betyr det trøbbel.
Kom igjen, da. Vi har en jobb å gjøre.
Andre gang i Bear Pit. Jeg føler jeg har en fordel.
De andre tre er fulle av ungdom og livskraft og energi,
men de er kjempenervøse.
Si fra at jakten begynner.
Det er nå det gjelder.
Jeg må gå rundt på baksiden.
Jeg har mareritt om å bli jaget.
Mitt oppdrag i Bear Pit er å komme meg ut derfra.
Planen min for øyeblikket er å grave under gjerdet.
Det aner meg at Laurence har gjort det før, og jeg kan slå ham der.
Hvor er jeg? Hvor skal du?
Jeg skal grave under gjerdet.
Akkurat nå er jeg litt nervøs og engstelig.
Jeg vil ikke bli tatt.
Jeg gikk av veien, og har gått meg bort.
Jeg trodde det ville skje.
Det i går var ikke planlagt.
Jeg må bare glemme det.
Jeg må tenke på situasjonen akkurat nå.
Så Bear er ute allerede.
Det er en utgang jeg kjenner godt, gjerdeutgangen,
men jeg vet hvor bratt bakken er opp dit.
Jeg tar sikte på 4x4-utgangen.
Min fordel er at jeg tror jeg finner veien uten å måtte løpe så fort.
Ok, vi går ned herfra.
Jeg er på vei mot midten av området.
Der kommer nok folk til å passere.
Jeg finner meg en bra flaskehals, antakelig nederst ved elven.
Og være tålmodig.
Ok. Stien deler seg.
Ja. Ta den til høyre.
Dette blir mye tøffere enn å spille 80 minutter med rugby.
Planen er å komme til utgangen så fort jeg kan.
Jeg satser på klatreruten.
Hvis jeg ikke kommer dit, får jeg bare omstille meg.
Jeg elsker Costa Rica og jungelen. Jeg elsker å lære av Bear.
Jeg vil avkorte opplevelsen. Jeg vil være her til slutt.
En av snubletrådene ble utløst.
De beveger seg raskt.
Danny. Og en til.
Det er uforsiktig, men de høres ganske nære ut.
Kom igjen.
Vent. Ned. Hvem er det?
Kola.
Jeg løp nesten rett på Kola.
Jeg skal prøve å avskjære ham. Kom.
Hvem er det?
Han ser bestemt ut. Han vil ikke bli tatt.
Han blir et vanskelig bytte, men jeg liker utfordringer.
Vi skal ta ham.
Hvordan er sjansene deres?
Jeg tror Laurence har det vanskelig.
Etter i går vet jeg ikke hvor mye han har i seg.
Han er den eneste som har vært der før.
Han har en stor fordel.
Una har vært bekymret hele tiden.
Hun er kanskje ikke så alert som hun kan være.
Una har fått det for seg at hun vil bevise at hun kan gjøre dette.
-Hvor sterk hun er. -Hun har mye kamp i seg.
Kola presser seg selv utrolig hardt.
Danny har vært kaptein på flere rugbylag.
Ja.
Jeg vet ikke om Danny er like mentalt sterk som du tror.
Det er en stund siden sist han har spilt.
Han tenker jo at han er veldig i ett med naturen.
Men det er ikke alltid bra når du må gønne på.
Jeg kom til det grønne.
Da er det nok her et sted.
Jeg lette etter gjerdet og gikk meg bort. Ante ikke hvor jeg var.
Skynd deg.
Jeg fant en øks.
Det må være den.
Jeg vet ikke om jeg trenger den, men jeg tar den.
Una må til utgangen før hun får vite hvilket redskap hun trenger.
Sånn, ja. Det er hit jeg skal. Stigen.
Fine greier.
Her henger kartet.
Jeg må finne plankene til stigen.
For å klatre seg ut, må Danny finne en pakke med trinn som mangler.
De er ved Cayman-bassenget.
Ja. Bra jobba.
Akkurat, der er 4x4-utgangen.
Jeg må sette på hjulet.
Men for å sette på hjulet igjen, må jeg finne fire vingemuttere.
De er milevis unna.
Skal han unnslippe med bilen, må Laurence sette på hjulet igjen.
De ligger mer enn en halv kilometer unna.
Jeg prøver å holde meg lavt for vi kommer snart ganske høyt opp.
Jeg vil ikke stå ut mot himmelen.
Hvis dette var en oppgave for eldre, hadde jeg vært helt med.
Men det er ikke det. Det er meg mot
tre av de sprekeste deltakerne vi har.
Å, nei. Noen andre.
Det er Una.
Hvordan går det?
Jeg vet ikke helt.
-Jeg finner ikke det jeg leter etter. -Hva ser du etter?
-Gjerdet? -Ja.
Der. På bakketoppen.
-Der borte? -Ja. Det lukter tiss. Beklager.
Takk.
Vær forsiktig.
Takk.
Der er gjerdet!
Jeg trenger bare denne. Jeg trenger den for å grave meg ut.
Jeg fant utgangen.
Jeg må grave for å komme meg ut.
Dette er lureri. Det er en øks, ikke en spade.
Den raskeste måten under gjerdet er å grave med spaden.
Men den er på den andre siden, og hun må la utgangen stå ubevoktet.
Laurence pekte i retning utgangen. Jeg skal beskytte utgangen.
Hvis han kommer tilbake, slipper jeg ham ikke forbi. Jeg skal ligge der.
Jeg vil fortsette.
Jeg skal grave med øksen og hendene.
Når jeg har kommet så langt, gir jeg ikke opp.
Jeg vil ikke bli tatt av Bear.
Jeg vil ikke hjem. Jeg graver for livet.
Av de fire der inne hvem ville blitt din tøffeste konkurrent?
-Jeg tror det er Una. -Ok?
Hun er Lara Croft der inne. Jeg er ikke like redd for Danny.
-Og Kola? -Jeg kjenner ham ikke godt nok.
Når det gjelder strategi, holder han tett.
Kola spiller spillet. Uten tøys og tull og ha-ha.
-Nei. Han vil vinne. -Ja.
Både Kola og Danny er imponerende fysisk.
De to er de største konkurrentene vi har. Jeg tror begge er veldig sterke.
Finn et bra sted å vente her.
Jeg har sporet Kola på kryss og tvers, men nå har jeg mistet ham.
Det fine med trær er at du får bedre sikt igjen.
Plutselig ser jeg dem fra 100 meter.
Der er Kola.
Han er på vei til en av fellene, så jeg venter her og se hva som skjer.
Hva er det?
Et tau og et nett.
Det er mye tau her.
Det er ikke et hint. Er det en felle eller noe?
Det må det være. Så jeg går den veien.
Nei takk. Jeg rører den ikke.
Bra jobba, Kola.
Han så tauet. Han så opp. De fleste i jungelen ser aldri opp.
De ser på føttene sine, livredde for slanger.
Men jeg garanterer at ikke alle har hans situasjonsforståelse til å se opp.
Ro deg ned.
Kola er på vakt, og det er nesten umulig å komme innpå.
Jeg venter her ute, sparer energi.
Dette er et bra sted.
Jeg prøver å lage en løypestreng,
så hvis noen kommer for nær, kan jeg starte et overraskelsesangrep.
Jeg er sliten i beina.
Jeg er utmattet. Jeg må spare litt energi.
Dette er noe annet enn rugby for varmen er konstant.
Vi er i et nytt terreng, og lærer nye ferdigheter.
Jeg klarte ikke å lese kartet. Det er et intenst miljø.
Det er mye tøffere enn det ser ut.
Det er mye tyngre enn jeg trodde.
Jeg er så trøtt, og for en varme! Jeg er i panikkmodus.
Jeg drar ikke herfra, for jeg beskytter bare utgangen.
Hvis jeg ser Bear, løper jeg bak steinen.
Det er vanskelig for jeg kan ikke se bak meg.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre, for jeg får nesten ikke puste.
Jeg tror ikke jeg orker mer, fordi jeg er så sliten.
Så jeg er vel ute etter en boks med hjulmuttere.
Jeg vil heller ha en skål med nøtter og en gin tonic.
Jeg kan høre noen andre komme nedover veien.
Laurence.
Kommer ned hovedsporet.
Her kommer han.
Når du er sliten, begynner du å ta minste motstands vei.
Jeg kan nesten garantere at han holder seg på den,
og det er der jeg skal ta ham.
Jeg er bekymret.
Dette er nok typisk Bear-område.
-Jeg kan nesten føle ham. -Laurence burde være rett bak meg nå.
Han har ikke sett meg.
Kikkert.
Ikke min.
Jeg så opp, og der var han.
Jeg kunne bare stå der.
Laurence, ikke rør deg!
Ok. Det var én.
Alltid den første.
Jeg ante ikke at han var der.
Han frøs til, som folk gjør når de er redde.
Han burde ha stukket av med en gang.
Han kunne sluppet unna med det forspranget.
Man dør hvis man fryser til.
Fanget for andre gang. Jeg vet ikke om jeg er stolt eller flau.
Fremtiden min er nå opp til Bear.
-En er tatt. -Noen er tatt.
Herregud.
Hør nå.
Ok.
Jeg hører noen lyder som kommer derfra.
Jeg skal undersøke den nordre delen av området.
Nå skjer det.
Fant den.
For å rømme via klatreutgangen, må Danny finne et sett med manglende trinn.
Men Bear har lagt dem i en felle.
Skal jeg løsne den?
Klokka går. Tikk-takk. Hvor lenge er det igjen?
Hørte du det?
En av fellene har blitt utløst.
-Jeg har brukt for lang tid. -Noen er fanget.
Det var intenst.
Jeg ga alt jeg hadde.
Håper jeg får en ny sjanse til å bevise at jeg kan fortsette.
Noen er tatt.
Kanskje en av guttene er fanget i en felle.
To tatt, to igjen.
Vi må skynde oss.
Jeg vet at det er en utgang her oppe.
Vi skal prøve å komme nærmere og se om noen på vei dit.
For et mareritt. Jeg er utslitt.
Jeg er så sliten at jeg holder på å svime av.
Verdens verste følelse. Ingen energi. Jeg vet ikke hvordan jeg skal klare det.
Hjertet mitt slår så fort.
Jeg tenker på at Bear kan snike seg bak meg.
Da jeg var ung, var min største frykt å bli jaget.
Så jeg levde i marerittet mitt.
Jeg kommer ikke inn.
Jeg så for meg at barna mine sa: "Mamma, ikke gi opp."
Det betyr at noen har sluppet ut.
Det er det vanskeligste jeg har gjort. Det føltes som om å grave sin egen grav.
Herregud.
Jeg valgte å flykte, og kom meg ut. Den beste følelsen i hele verden.
Bare én person igjen nå.
Jeg aner ikke hva klokken er. Det plager meg.
Dette er som å leke katt og mus.
Etter min erfaring vinner alltid katten.
Det er vanskelig å se.
Jeg må nok opp for å se etter noen bevegelser.
Vi nærmer oss sluttiden.
Hvor er du?
Ok, jeg har ham.
Han ser sliten ut.
Han har ingen plan, vet ikke hvor han skal, bare at jeg er etter ham.
Når Bear er løs, kødder han ikke. Jeg skal ikke bli tatt i dag.
Jeg kan ikke komme tilbake og oppføre meg vanlig hvis jeg blir tatt.
Jeg kan nesten lukte ham.
Han er rask.
Jeg føler meg som en kanin.
Der er Kola.
-Herregud. -Nå tar jeg ham.
Jeg må stikke.
Tekst: Henrik W. Johnsen