Víte co? Kolo, Mel B, Steph, máme se jít připravit.
To snad ne!
Nahoďte plavečky.
Máme rande s osudem.
- Tak jo, Mel, to zvládnem. - Jo, my zvládnem všechno.
Myslím, že kluci versus holky není fér,
ale… chlapská síla, ženská síla.
Já vím.
Myslím, že před výzvou není nervózní leda blázen.
Ale tahle výzva mi zní zvlášť ošemetně
a taky zvlášť nebezpečně,
ale všichni si uvědomujeme, že tady máme nějaký úkol,
a tím úkolem je dokázat, co umíme… ano, dokázat to Bearovi,
ale dokázat to i sami sobě.
Tak jo, jde se na to.
Vypadáš jako ze speciálních jednotek.
Jo.
Věříme ti.
Jo, já si taky věřím.
- Laurencovi ne? - Ne, Laurencovi taky.
Takže já vymyslím, co musíme udělat.
- Jo. - A pak to uděláme.
- Výborný plán. - To je moje strategie.
Taky jsem ho celou noc vymýšlela.
- Tak jdeme. - V pořádku se vraťte.
Hodně štěstí!
- Hodně štěstí všem. - Ahoj!
Užijte si to!
- Užijte si to! - Tímhle nejdu.
- Obejdi to. - Samé trny.
Obejdi to… Bože.
To je můj přístup k této výzvě, přímý.
Myslím, že bude docela těžká výzva.
Upřímně, Laurencův přístup mi dělá starosti.
Laurence začíná lakonicky, ale…
Co je „lakonicky“?
Jako: „Miláčku, se mnou je to hračka.“
- Ležérní. - „Bude to dobrý.“
Trochu ležérní a trochu antihrdinský.
- Jo. - Nechce být za hrdinu.
Místo toho chce působit trochu jako…
bavič, kterému občas něco nevyjde.
Ale myslím,
že Laurence si toho hrdinu schovává až přímo do akce.
Jak se cítíš, B, když se nemůžeš zúčastnit?
- To je jiná… - Hrozně.
Kvůli tomu kolenu se cítím trapně.
Cítím se… Ne, je to hrůza. Rád soutěžím.
Rád bych se utkal s Bearem, s medvědem, hadem i krokodýlem.
- Chápete? - Jo.
Až ho tam pustí, hned se na Beara vrhne.
Přijde k němu aligátor a hned zase uteče.
Takhle to dopadne. Borise nic nepřekoná.
BEAR GRYLLS NA LOVU CELEBRIT
Una a Danny už míří do Arény,
protože prohráli výzvu.
Nyní se dva týmy utkají na vodě
v naší druhé výzvě, Záchranné čluny.
Mel a Steph proti Kolovi a Laurencovi.
A Bear je hodlá poslat do hlubin.
Pro dnešní výzvu
jsme oba týmy přivezli na pláž Pandora,
kde podstoupí zkoušku vytrvalosti, rychlosti
a spolupráce,
sto metrů daleko od bezpečného pobřeží
ve vodách plných žraloků.
Už jsou tady.
Když chcete přežít na moři,
priorita číslo jedna je vždy dostat se na souš.
Moře je k přežití asi nejtvrdší prostředí.
Tím tahle výzva začne.
Skočíte z této strany do vody.
V této výzvě
Bear rozmístil pytle se zásobami ke dvěma záchranným člunům.
Každý tým musí posbírat pytle, uvolnit kotvy
a přitáhnou čluny i s pytli co nejrychleji na břeh.
Pytle potom musí umístit do vytyčeného prostoru
a odpálit světlici.
Většina přežití,
většina úspěchu v Aréně
je o zdravém rozumu.
A to je to, co hledám.
Dokážete použít zdravý rozum, když jste pod tlakem?
Protože malá rozhodnutí mají v divočině obrovské následky.
A o tom tahle výzva je.
O dobrých rozhodnutích, která vám umožní zůstat naživu.
Připlaveš na břeh a začneš tahat člun.
Když to nepůjde, zakřič,
a potáhneme ho spolu.
Jo.
Steph byla jako voják.
„Tohle uděláme my, tohle uděláš ty.“
Já umím plnit rozkazy,
ale připadá mi to dost děsivé.
Ale jestli se tím vyhnu Aréně, jdu do toho.
- Srdce mi buší jako splašené. - Jo. To dáme.
Všiml jsem si, že holky ze severu si sedly.
- Jo. - Opravdu se sblížily.
Opravdu si rozumí.
Mel se nechce vrátit do Arény.
- Ne. - Ne.
A když se takhle učeše, jde do tuhého.
Jo.
Zatímco Kola a Laurence jsou dva různí lidé.
- Z různých prostředí. - Ano.
Různé generace. Jo?
Myslím, že v okamžiku krize je hlavní
moct se držet parťáka.
- Jo. - Jo.
Poplavu přímo ke člunu a uvolním ho.
Přitáhneš mi ty pytle a pak poplaveš rovnou na břeh.
S Kolou si rozumíme. Už jsme spolu byli v týmu.
Doufám, že jeho fyzické schopnosti nám pomůžou.
Cítíme, že to můžeme vyhrát.
Člun pak doneseme na místo na pláži.
Já a Laurence to zvládneme. Budeme fungovat jako tým.
Nechci do Arény.
On už tam byl a bojí se toho,
takže uděláme, co bude v našich silách.
Tak jo, můžete se připravit. Chyťte se kovových tyčí.
Připravte se.
Tak jo, skoč!
Skoč! Skoč!
Skoč!
Steph, Mel, Kola, Laurence, jsou tam!
No teda.
Přistupuju k tomu tak, že si pořád v duchu opakuju:
„Co nejrychleji doplav k člunu.“
Tehdy si můžu dovolit jet na autopilota.
Asi netuší, čemu se upsali.
Bylo to těžký!
Já a Steph jsme…
Bylo to nekonečné.
Vidíme, že Oranžový tým začíná dobře.
Mel se dostala do člunu,
takže se zdá, že pytle tahá Steph.
Kde je kotva?
Černý tým, tak tam vidím, že Laurence plave ke člunu.
Teď musí pobrat pytle se zásobami.
Jsou asi sto metrů od břehu. Musí pytle odepnout.
Moje taktika je nepanikařit, být metodický.
Na odpočinek není čas.
Hrajeme.
Najednou jsem si všiml, že Mel už je ve člunu,
ohlédl jsem se a viděla jsem, že Laurence se trápí.
Pomyslel jsem si:
„Do háje.“
Udělali jsme velkou chybu.
Pořád jsem se vrhal na člun, snažil se vylézt.
Nebylo to snadné.
Najednou jsem se dostal do panického stavu.
Nemůžu dýchat!
Laurence má zřejmě potíže.
Pomoc!
Laurence zřejmě potřebuje pomoc.
Nemůžu dýchat!
Drž se.
Nemůžu dýchat!
Bože, Laurenci.
Poslouchej, přivolám člun, jo?
Máme malér.
Nemůžu dýchat. Prosím!
Nepočítal jsem s tím, že vylézt na člun bude tak těžké.
Zpětně vím, že jsem tam měl lézt já,
jsem silnější.
Držím tě, pevně tě držím.
Nemůžu dýchat!
Dám tě na tohle prkno.
Dobře, Laurenci.
Dovezeme tě na břeh.
Jsi v pořádku.
Promiň, Kolo.
Bezpečnostní tým odvezl Laurence.
To může znamenat, že je mimo hru.
Mám svíravý pocit na prsou.
Dokážete jít?
- Ahoj. - Nemůžu dýchat. Omlouvám se.
Vrať se do vody.
Zhluboka dýchej.
Nemám dost kyslíku.
To bude dobrý.
- Opři se o… - Můžeme to sundat?
To je dobrý.
Nemohl jsem dýchat. Byla to hrůza.
Myslel jsem si, že mám infarkt.
Proboha.
Už je dobře.
Hezky pomalu zhluboka dýchej.
Kolo, je vás o jednoho míň.
To se občas prostě stane, že jo?
Doufám, že Laurence je v pořádku,
ale stalo se to nejhorší.
Mám tým o jednom člověku.
Splň úkol.
A to je v oceánu nemožný úkol.
Takže jsem se cítil hrozně frustrovaně.
Steph má už spoustu pytlů
a plave s nimi.
Byly chvíle, kdy můj tep… Cítila jsem, jak mi buší srdce.
Ale jelikož mě Bear už dvakrát chytil,
jsem teď daleko moudřejší
a vědění je moc.
Mel táhne člun.
Holky, do toho!
- Jsi v pořádku? - V pohodě.
No tak jo, tady holky rozhodně mají nad Kolou navrch.
On pořád plave pro pytle.
Byl jsem strašně unavený, ale nemohl jsem to vzdát.
Chci tu výzvu splnit, a to nejlíp, jak dokážu.
Ale já a Steph jsme se do toho tak ponořily,
že jsme je nesledovaly, zajímal nás jen náš úkol.
Takže zjistit, že se Laurencovi stalo to, co se mu stalo,
a že Kola v tom zůstal sám, bylo dost šokující.
- Co Laurence? - Kde je?
Je v té kyslíkové věci.
Dokončit tuhle výzvu bylo samo o sobě velmi dramatické,
ale pak jsem viděla Laurence s kyslíkovou maskou,
a to bylo děsivé, to byla realita.
Táhni! Poběž!
Tahej, tahej!
Cítím se naprosto vyčerpaná.
Až na souš, ať ho moře nestáhne.
Tak jo.
Dobře, teď to všechno sundej.
Mám pocit, že jsem využila poslední zbytky energie.
Dala jsem do toho všechno.
Výborně, Steph, výborně.
Žádný plán prý nepřežije první kontakt s nepřítelem.
Kola vypadá, že plave ke břehu,
což mu sebere spoustu energie.
Až sem připlave, musí ještě přitáhnout člun.
Nejsem člověk, který by to vzdal. Nikdy to nevzdám.
To nejsem já.
To zvládneš.
Chtěl jsem to vyhrát.
Je to těžké.
Voda není sranda.
Kola se snaží všechno dokončit sám.
Kolo, my ti pomůžem!
Pomůžeme mu.
Šly jsme mu pomoct, bylo to tak správné.
Tahejte.
Až na břeh.
Zdravotníci u Laurence, palec nahoru?
Je v pořádku, jen se dodýchává.
Bude v pořádku.
- Výborně, týme. - Kolo, nadzvedni to.
Teď už to nechte na něm.
Pohotovost skončila. Mel, nech to být. Steph.
Můžem? Raz, dva, tři.
Skvělý, holky!
Tahle světlice značí, že mají všechny pytle.
Byla jsem tak ráda, že Laurence je v pořádku,
že Kola je v pořádku,
ale jsem strašně šťastná, že jsme to dokázaly.
Kolo, makej až do hořkého konce.
Super, Kolo.
Skvělá spolupráce.
Skvělá práce, díky za pomoc. To od vás bylo hezké.
Správné priority.
Byl to hrozně frustrující den. Mohli jsme vyhrát.
Nechápejte mě špatně, holky byly úžasný.
Byly rychlé,
ale my jsme museli překonávat spoustu věcí,
co ony ne.
Do toho, Kolo! Odpal tu světlici!
Výtečně!
Laurenci, jsi zpátky. Takže jsi v pořádku?
- Vypadáš… - Je to dobrý.
- Mám o tebe starost. - Ne.
- Vrátila se mu barva. - Dobrý.
- Co se stalo? - Zamotal jsem se do lan pod člunem.
- Děsivé. - Ale naštěstí… díky ti.
- Zachránils mě. - Zvládls to.
Jestli potřebujete zachránit, Bear Grylls je ten pravý.
Vlastně jsem jaksi uvízl pod tím člunem
a jako starý muž jsem rychle zpanikařil.
Byla to hloupost.
Moc jsem… se snažil na ten člun vylézt.
Ale tak to je. Člověk se učí.
Skvělá práce, holky. Dřely jste,
spolupracovaly, splnily svůj úkol a pomáhaly.
Laurenci, tobě teď infuzí podáme fyziologický roztok.
Potom budeš ve stínu, v chladu a hodně pít,
protože vy, pánové, jdete za svítání do Arény.
Jo!
Ta úleva!
To je úžasné, holky, zasloužily jste si to.
Cítím se trochu podveden.
Nebylo to fér.
Mám pocit, že pro náš tým to byla těžká výzva
a pro jejich snadná.
Ale dopadlo to, jak to dopadlo,
a tak to prostě je.
Pořád jsem si opakoval: „Dokonči to.
Když ten závod dokončíš, zůstane ti nějaká hrdost.“
V té chvíli mi šlo už jen o hrdost, věděl jsem, že jsem prohrál.
Takže zpátky na základnu, odpočiňte si a uvidíme se zítra.
- Zotav se. - Děkuju.
Opatrně.
Jsem zklamaný.
Ne kvůli Laurencovi, ten se snažil.
Ale jako tým jsme nebyli dost dobří
a stálo to nás to fakt hodně.
Takže teď musíme do Arény.
Teď by to tam bylo hodně nebezpečné.
Jo, to jsou fakt velké vlny.
Dnes je moře nějak rozbouřené.
- Už jdou! - Jsou tady!
Jsme zpět!
- Vítejte. - Díky.
Než vám řekneme, jak dopadla výzva… Bylo to dost dramatické dopoledne.
Tak pro začátek, museli jsme skočit z motorového člunu.
- Jel fakt rychle. - Do vody.
- Pozadu. - Ne!
- To bylo super. - A plavat ke člunům.
Já blbec jsem si plavání spletl s tonutím.
Jasně, to znám.
- Ne. - Jo.
Unavil jsem se a zpanikařil
a uvízl jsem pod člunem,
potom jsem se nedokázal uklidnit,
takže se mi dýchalo čím dál hůř.
Takže Laurence musel samozřejmě řešit sebe.
- Jo. - A Kola zůstal sám.
Na všechno?
Nakonec musel udělat celou výzvu sám,
výzvu pro dva dělal bez pomoci.
Kolo, pecka.
A já ležel na břehu jako vyvrženej vorvaň a chytal dech.
Ne, uveďme to do kontextu.
Měly jsme výborný plán.
Dostaly jsme se na břeh a měly jsme hotovo.
Ale pak…
Viděly jsme ho tam ležet s kyslíkem
a Kolu pořád v moři, tak jsme mu běžely pomoct.
Když jsme se vrátili,
Kola byl poměrně odměřený, asi měl pocit, že jsem ho…
ne úplně podrazil,
ale asi měl pocit, že jsme neměli férové podmínky.
Zatleskejme Kolovi, zvládl to celé sám.
Ne, my mu pomáhaly.
- Pomáhaly jsme. - Jen na břehu, klid.
Právě teď zuřím.
Nic mi nevyšlo.
Připadalo mi, že se obhajují,
protože se stala celá řada věcí,
než mi pomohly potáhnout na konci lano.
Prosím vás.
A zničehonic to znamená, že nám pomáhaly,
a tváří se jako: „S Kolou to byla úplná charita.“
Jako: „Je tak nemožný, že potřeboval vaši pomoc,
když jsme dokončily náš úkol.“
To se mi fakt nelíbí.
Chcete vědět, kdo jde do Arény?
Ano.
My! Nečekané, co?
Ale musím říct, že i když…
Tohle je jen můj názor, jsem fakt upřímná.
Už od začátku,
i kdyby ses vzpamatoval a vytáhl se na ten člun,
naše taktika byla jasná a armádní.
A je vidět, že Bear nikdy nebere zajatce.
I když máš kyslíkovou masku, jdeš do Arény.
Dřel jsi, abys zachránil parťáka i sebe.
- Jsi vyčerpaný. - Byl na to sám.
Celé odpoledne musíš odpočívat. Zítra musíš být zase naplno Kola.
Všem vám gratulujeme.
Gratuluju. Smůla, kluci.
Po návratu do domu bylo mezi námi dusno.
Nevládla žádná slavnostní nálada,
u nikoho,
protože my jsme nešly do Arény a měly jsme z toho obrovskou radost,
hodně jsme se na tom nadřely,
ale Kola byl samozřejmě naštvaný, protože mu to nepřišlo fér.
Big Dogu, nenech se tím žrát.
- Je to na hovno. - Neřeš to.
To je snad vtip. Nechaly mě v tom.
- Jasně. - Prý že mi pomáhaly.
- No jo. - Pomohly mi přitáhnout člun.
- To je na hovno. - Je. Nebyly tam.
Nedivím se ti, kámo.
Nebyly tam, když jsem byl v oceánu.
A navíc jsem se je ani o pomoc neprosil.
Mám pocit, že poznámky Oranžového týmu
svým způsobem
odebraly Kolovi zásluhy za jeho dřinu.
Když Mel říká: „Pomohly jsme vašemu týmu, tobě,“
asi tím Kolovi moc nepomohla.
Myslím, že se ho to dotklo.
Když jste řekly, že jste mu pomohly, dotklo se ho to.
- Ale my pomohly. - V pohodě.
Proč za ním mám jít? Co když to zhorším?
Aspoň to zkusíš.
- Jdu na tebe zírat. - Zírat?
A říct ti…
Nepotřebovals nás.
Moc jsme ti nepomohly, jen na konci.
- Jo, na konci. - Ano.
- Pomohly jste. - A?
- V pohodě. - Tak proč se neusmíváš?
Je to děsně poznat, když nejsi v pohodě.
Místnost je…
- Jo. - Že jo?
Máš pravdu.
- Tak jdi a… - Byly jste skvělé.
To vůbec neřeš. Jdi vyslovit svůj názor.
- Ne, já radši… - Ne, takovýho tě nechceme.
Není to vůči tobě hezký.
A mě baví si z tebe utahovat.
Já bych dneska radši… jen vegetil, nechce se mi.
Pak s tebou nemůžu vtipkovat. Řekni, až do tebe budu zas moct rýt.
- No jo. - Prosím.
Máme s Mel zvláštní vztah.
Myslím, že se máme velice rádi,
ale taky se pěkně štveme.
Je strašně moc jako moje starší sestry
a já se k ní nejspíš tak chovám.
A ona zas přesně ví, co má kdy udělat, aby mě vytočila.
Jo, ale vlastně se přišla svým způsobem omluvit.
Ahoj.
Tvoje místní žena.
Jsi fakt vtipálek.
Před ostatními jsi pořád samý vtípek,
ale vyděsilo tě to, co?
Jo, bylo to fakt děsivý. No vážně.
Myslel jsem, že opravdu mám infarkt.
Nic tady nefungovalo.
- Tak mi to připadalo. - Ježíši, to je děsivé.
Proto jsem z toho pořád trochu rozechvělý a…
Mám na krajíčku.
- Ty jo. - A všichni…
Pojď sem.
Pořád si ze sebe jen utahujeme, neprojevujeme velké emoce.
- Já vím. - Divný.
Když mě Bear držel…
Asi se rozbrečím.
Teprve tehdy jsem se začal uklidňovat.
Mám pocit, jako bych přežil velkou věc.
- Jo. - Chápeš?
Mám opravdu pocit, že to mohla být hrůza.
Cítím se, jako bych prodělal velkou životní zkušenost.
Zkušenost blízké smrti.
Jako by mi tam vyčinilo
moje už dost zestárlé tělo.
Mám pocit, že jsem nedokázal o svoje tělo dobře pečovat.
Což jsem nedokázal.
Jeden můj kamarád, sportovec, má kouče na vizualizaci.
Vizualizuje si všechny pohyby a potom svoji výhru.
To jsem nikdy neměl.
Objevili mě… Bylo mi 15 let.
Ve zkratce, jel jsem na Wimbledon a vyhrál jsem ho.
- Jo. - Byl to úžasný den.
Ale já byl ve své bublině.
Jak jsi byl v té vítězné sérii na tom psychicky?
Byls první, nejmladší.
Na co jsi myslel?
Největší výzvou jsou vždycky dozvuky.
- Představ si Taylor Swift. - Jo.
Teď.
Tehdy v Německu jsem byl každý den ve zprávách.
Co jsem jedl, kam jsem šel, s kým jsem obědval.
I rodiče z toho byli vyděšení.
Jasně.
Teď to nevidíš, ale býval jsem silný.
- A vyšší. - Jak to myslíš? Snad ses nescvrkl.
Jo, měřil jsem asi 193 centimetrů.
Teď mám 185.
Zmenšil jsem se kvůli operacím kyčle, kolen a kotníku.
- Aha. - Mám o osm míň.
A zaplatil jsem vysokou cenu.
Ale zanechal jsi odkaz,
který nelze nevidět, který nelze ignorovat,
což je úžasné.
Seděla jsem a sledovala oceán. „Na čem ti v životě záleží?“
Je to tady ohromující,
kromě přemýšlení vlastně nemáme vůbec nic na práci.
- Jo. - Chápeš?
A vstřebávám… poslouchám ostatní,
kteří mají zajímavé náhledy na život,
naprosto mě to ohromuje, v životě jsem tolik neposlouchala.
Já taky ne.
Nikdy jsem… Často mi naprosto chybí slova.
Vše jenom nasávám. Upřímně, já svou filozofii ještě nemám.
- Já taky ne. - Obvykle pořád mluvím.
- Neposlouchám. - Taky.
Tuhle obrovskou lekci si odnesu, i kdyby mě zítra v Aréně vyřadili.
Ale přitom ještě nechci odejít.
Nejsem připravená.
Asi už vím, proč jsem tu. Abych se učila od ostatních.
Ostatní jsou daleko otevřenější, sebevědomí,
ale zjistila jsem, že jim hodně naslouchám.
To je asi něco, co mi chybí,
neumím věci moc zpracovat.
Na akce s sebou nosím spoustu bolesti a traumat,
ale často je tomu tak, že když neposlouchám,
můžu dělat chyby,
a myslím, že představa zítřejší Arény
a neschopnosti pokračovat na této cestě
mě trochu děsí.
Neumím noty, ale rap napíšu za pět minut.
Já taky. Ten ve „Wannabe“? Napsaný na záchodě.
- Skládaly jste samy? - Tamten na záchodě.
- Vážně? - No jasně.
Za co máme Ivor Novello Awards?
Nech toho.
- Máme to. - Přestaň.
- Nepodceňuj tady Spice Girl. - Podceňuju.
Nevěříš, že máme Ivor Novello Awards za…
Já to vím! To byl vtip.
- Psaly jste všechny? - Psaly jsme spolu.
- Všechny? - „Mama“ jsme napsaly odděleně.
Moje sloka byla omluva mámě.
Co znamená „zig-a-zig-á“?
Já to vím, ty to nezjistíš.
- Vím, co to znamená. - To si jenom myslíš.
Může to znamenat leccos.
Přesně!
Ráda mluvím o Spice Girls, je to můj život.
Nebudu se chlubit Spice Girls jen tak.
Musí na to přirozeně přijít řeč.
Nechci se chvástat: „Dokázala jsem tohle a tamto a…“
Já taková nejsem. Ale je to můj život.
Jsem hrdá na to, že jsem Spice Girl.
No jasně.
V celém širém světě je jen pět žen,
co jsou Spice Girl, a já jsem jedna z nich.
Dnes to bylo drsný.
Ale pořád jsem ze sebe zklamaný.
Čelil jsi něčemu neznámému a překonal jsi to.
- Dokážeš cokoli. - Děkuju. Ty taky.
- Díky. - Stopro, brácho.
A zítra hodně štěstí.
Jdeme každý svou cestou a bojujeme za sebe.
Stačí tam vydržet hodinu.
Když všichni vydržíme hodinu a nechytí nás,
to by bylo fakt epický.
- Jak to dopadlo? - Dobře.
- Dobře!
- Chodíš líp. - Vypadá to líp.
Cítím to, ale už to tak moc nebolí.
- Mě to nezastaví. - Skvělý.
Byl jsem u doktora na magnetické rezonanci.
Výsledky jsem ještě neviděl, takže…
- Ale vypadáš mnohem uvolněněji. - Veseleji.
Jo.
- Pořád jsi tajil bolest. - Jo.
Na krále Borise!
Král se vrátil!
To může být náš poslední večer.
Pravda.
- Buďte teď a tady. - Jo, teď a tady.
V životě ti nic jiného nezbývá.
Nemůžeš žít zítra a vrátit minulost.
Můžeš tu být jen teď.
- Půjdeme tam připraveni. - Jo.
Ať to dopadne, jak má.
A děti na tebe budou pyšné.
Já vím. Máma z džungle. Džunglí mamka.
Byla tady spousta hmyzu.
- Vyházela jsem je. - Děkuju.
No, ne všechny… Snad všechny.
Je to, jak to je.
Nikdy jsem neprožil
nic tak fyzicky náročného, jako jsem prožil dnes. Nikdy.
Vtipné je, že na tu zítřejší Arénu
se cítím dobře připraven.
Laurenci, jen ti schovávám nohy.
Ano, je to velmi nepříjemné a děsivé.
Ale já už vím, že Aréna
není tak hrozná jako to, co jsem zažil dnes.
- Dej do toho všechno. - Dám.
A nechoď na záchod.
Na malou, ani na velkou.
Vyspaný?
Vzbudil jsem se ve dvě a už jsem neusnul.
Bylo takové horko. Potil jsem se.
- Nebyly to nervy před zápasem? - Ne.
- To já občas mám. - Jo.
Bojím se, že když si to dám, budu jako na karnevalu v Riu.
Je to skvělý kostým.
Ahojky.
- Jsem tady. - Přestaň!
Na koho sázíš?
Myslím, že Laurence je zvyklý. jednou už tam byl.
Přeju to Uně.
Té ten návrat domů přeju nejvíc.
Nevadilo by mi, kdyby šel Danny nebo Kola.
Vážně?
Miluju vás všechny, ale tohle je soutěž.
Když to řekl, fakt mě to zaskočilo.
Vždyť jsme teprve začali hrát a on je miláček.
Ale už jsem o Big Zuu zjistila, že je velmi soutěživý.
Danny, řekl, že byste s Kolou mohli jít domů,
protože jste konkurence.
Ženy asi nejsou silné jako muži.
To jsem neřekl! To jsem neřekl.
Kdy jsem to řekl?
- No jako naznačils to. - Aha, a co Laurence?
- Dělám si srandu! - A co Laurence?
- Vlastně nedělám. - Jsi k popukání.
- Jsem upřímná. - Já taky, proto to říkám.
Řekl, že by mu to nevadilo. Hlavně ty, Danny.
- Ano. - To byl vtip!
Chápu, že Mel dokáže hodně štvát
a pak prohlásit: „To byl jen vtip,“
ale to už nemůže vzít nic zpátky.
Jakmile to vyslovíš,
musíš přemýšlet, jaký to má vliv na lidi kolem.
Každý má svůj názor, to je dobře.
Ale Mel to asi klukům neměla říkat
před odchodem na výzvu.
- Chápeš? - Souhlasím.
Takovou taktikou si nejsem jistá.
Mě by to nasralo.
Napadlo mě: „To je trochu…“
A pak prý „To byl vtip“… „Ne, nebyl.“
Naše celebrity zažívají divoké dny.
Byly vysoko nad propastí, skákaly z člunu do moře
a Laurence dostal kyslík od doktorky v plavkách, šťastlivec.
K tomu všemu se další čtyři chystají jít do Arény.
Haló! Pojďte ke mně.
Jen pojďte.
- Ahoj, Holly. - Dobrý?
- Jo. - Je nám horko.
Je fakt horko.
Vy vypadáte velmi uvolněně.
- A vy jste opravdu děsiví. - Jo.
- A vyděšení. - To určitě.
Kolo, Laurenci, Uno a Danny,
už brzy vstoupíte do Arény.
Vaším cílem je buď uniknout Bearovi, nebo uniknout z Arény.
Budete tam hodinu.
Jsou tam tři východy.
Každý může použít jen jeden z vás.
A nedávejte pozor jen na Beara.
Dávejte si pozor i na pasti.
Celebritě chycené Bearem nebo do pasti
bude hrozit vyřazení.
Jeden z vás dnes půjde domů.
Přeji vám hodně štěstí.
Můžete se vydat do Arény.
- Jdem! - Hodně štěstí.
- To dáte. - Hodně štěstí!
Hodně štěstí!
- A bacha, Laurenci. - Hodně štěstí!
Včera to nedopadlo dobře, ale to nejsem já.
Já nejsem nula.
Takže, Beare, budeš se muset hodně snažit,
protože z Arény vypadnu, než se naděješ.
Nechci jet domů.
Chci se překonat a zmáknout to,
takže budu bojovat o život.
Toužím jít tam a toužím se dostat ven.
Jako sportovec nemůžeš řešit „kdyby“ a „ale“
a já, jakmile přijde čas, budu připravený.
Díval jsem se smrti do tváře, ale nejsem nijak odevzdaný.
Vždycky je to starý lev, na koho si musíte dát pozor,
a tahle mláďata by si měla na starého lva dávat obzvlášť pozor.
Tak jo.
My jsme tady.
Tohle jsou cesty?
Možná jo.
Proč vám to říkám? Podívejte se na sebe.
Máte fenomenální fyzickou výhodu nad starým chlapem v květináči.
Ale ty máš intelekt, kámo.
Aby mohli odejít východem,
budou muset najít speciální nástroj.
Podrobnosti o nástroji a jeho umístění
jsou až u východu.
Tušíte už, kam půjdete?
To bychom si asi neměli říkat, proč?
Ale tentokrát
Bear nastražil u některých nástrojů pasti.
Kdo ji spustí, má průšvih.
Tak pojďte, máme práci.
Jsem podruhé v Aréně
a mám pocit, že vlastně mám trochu výhodu.
Ostatní tři mají plno mládí, elánu a energie,
ale jsou hrozně nervózní.
Dáme jim vědět, že lov začíná.
Začíná to, běžíme.
Bože. Asi tam musím jít odzadu.
Mívám noční můry, že mě někdo honí,
takže moje mise v Aréně je dostat se sakra rychle pryč.
Aktuálně mám v plánu podhrabat se pod plotem,
Vím, že to už jednou zkusil Laurence,
a asi ho v tom porazím.
Kde jsem? Kam jdeš?
Jdu podkopat plot.
Jsem trochu nervózní. Mám stažený žaludek
a nechci se dát chytit.
Trochu jsem sešel z cesty a jsem jaksi ztracený.
Čekal jsem to.
Včera to nešlo podle plánu.
Musím si to vyhnat z hlavy
a musím přemýšlet jen o aktuální situaci.
Takže Bear už vyrazil.
Jeden východ tady dobře znám, ten pod plotem,
ale taky vím, jak strmý kopec k němu vede.
Zaměřím se na východ skrz čtyřkolku.
Moje výhoda je, že jsem snad schopen najít cestu,
aniž bych musel běžet.
Tak jo, pustíme se tudy.
Mířím přímo doprostřed Arény,
protože tam nejpravděpodobněji na někoho narazím.
Najdu dobrý úzký průchod,
nejspíš úplně uprostřed, u řeky,
a počkám si.
Tak jo, cesta se rozděluje.
Jo. Půjdu doprava.
Tohle bude mnohem těžší než hrát 80 minut ragby.
Mám v plánu dostat se co nejrychleji k východu.
Chci jít k tomu žebříku,
ale když se tam nedostanu, dokážu se přizpůsobit.
Miluju Kostariku, miluju džungli
a rád se od Beara učím.
Chci v tom ještě setrvat.
Zůstat až do konce.
To byl jeden z nastražených drátů.
Pohybují se rychle.
Danny. Tak to byl další.
To je nedbalost. Ale asi jsou blízko.
Jdeme.
BEAR: 53 METRŮ
Počkat. K zemi. Kdo je to?
Kola.
Tak jo, málem jsem vběhl přímo Kolovi do cesty.
Oukej.
Zkusím ho odříznout odsud.
Jdeme.
Kdo je to?
Vypadá dost odhodlaně.
Nechce být chycen.
Bude to parádní kořist,
ale já mám výzvy rád.
Dostaneme ho.
Jakou mají šanci?
Mám pocit, že Laurence to bude mít těžké.
Nevím, kolik odhodlání mu po včerejšku zbylo.
- Jo. - On jediný tam už byl.
- Má obrovskou výhodu. - Jo.
Una se toho celou dobu bála.
Možná nebude dostatečně ostražitá.
Myslím, že Una má v hlavě něco,
kvůli čemu si chce dokázat, že to zvládne
a že je silná.
Je velmi nabuzená.
Kola je k sobě neskutečně tvrdý.
Danny byl kapitán několika ragbyových týmů.
Jo.
Nevím, jestli je Danny psychicky tak silný, jak si myslíte.
Ragby už hodně dlouho nehraje
a dostal se do velmi klidného stavu,
kdy je, však víte, v souladu s přírodou.
Ale to není moc dobrý, když musíš zabrat.
Jsem na zelené.
Myslím, že to musí být někde tady.
Šla jsem k plotu, ale ztratila se. Netušila jsem, kde jsem.
Dělej.
Spatřila jsem sekeru.
Musí to být tohle.
Nevím, jestli ji budu potřebovat, ale beru ji.
Una se musí dostat k východu pod plotem,
aby zjistila, jaký nástroj k útěku potřebuje.
Ano. Jo, mám tě.
Tady chci být. Žebřík.
Bomba.
Tady je mapa.
Potřebuju ty příčky k žebříku.
Aby mohl uniknout po žebříku,
Danny musí najít balík chybějících příček
poblíž Kajmanského jezera.
Jasně. Dobrá práce.
Tam je ta čtyřkolka.
Tak jo.
Oukej.
Musím nasadit kolo.
Ale… abych ho mohl nasadit,
musím najít čtyři matice.
Ty jsou děsně daleko.
Aby mohl uniknout v autě,
Laurence musí nasadit kolo a zašroubovat matice,
ale ty jsou přes půl kilometru daleko.
Snažím se být nenápadný,
protože… se dostaneme… dost vysoko,
a nechci, aby si někdo všiml mé siluety.
Kdyby tohle byla Aréna pro seniory, tak nechť hry začnou.
Jenže nejsou.
Jsem to já proti
třem asi nejvíc trénovaným soutěžícím,
které tu máme.
Ale ne. Někdo další.
To je Una.
Jak to jde?
Nejsem si jistá.
- Nemůžu najít, co hledám. - Co hledáš?
- Plot? - Jo.
Tam. Na vrcholu kopce.
- Tamhle? - Jo.
Páchne močí. Promiň.
- Děkuju. - Jasně.
Bacha.
Díky.
To je ten plot! Tady je.
Potřebuju tohle.
S tím se musím prohrabat.
Musím k východu.
Musím se dostat ven,
ale tohle byla návnada. Není to rýč, ale sekera.
Nejrychleji se dá plot podkopat lopatou,
ale ta je na druhé straně Arény
a Una by musela nechat východ nehlídaný.
Laurence mi ukázal směr, kterým je východ.
Ubráním si ho.
Jestli se sem Laurence vrátí, neprojde,
protože mě tady najde ležet.
Chci pokračovat.
Budu hrabat sekyrou a rukama.
Jsem už tak daleko a teď to nevzdám.
Nechci, aby mě Bear chytil.
Nechci domů. Hrabu jako o život.
- Z těch čtyř, co tam jsou… - Jo?
Kdo by byl tvůj nejtěžší soupeř?
- Myslím, že Una je… jako… - Aha.
Je jako divoká Lara Croft.
- Dannyho se tolik nebojím. - Já taky ne.
- A Kola? - Toho ještě dostatečně neznám.
Co se týče hry, neprozradí nikomu ani ň.
Kola hraje hru.
- Jo. - Vtip sem, vtip tam, haha.
- Ne. Chce vyhrát. - Jo.
Kola i Danny mají… opravdu působivou kondičku.
Řekl bych, že ti dva jsou naši největší konkurenti,
oba jsou velmi silní.
Tohle je dobré místo na číhanou.
Sledoval jsem Kolu napříč Arénou,
ale teď jsem ho ztratil.
Když vylezete na strom, získáte zase dobrý přehled.
Najednou je uvidím ze 100 metrů.
Aha, Kola je tady.
A míří přímo do jedné z mých pastí,
takže počkám tady a uvidím, co se stane.
Co to je?
Je tam lano a síť.
Je tady spousta provazů.
No, nápověda to není. Je to past, co?
Musí to být past. Takže musím jít tam.
Na nic bez červené vlajky nesáhnu.
Výborně, Kolo.
Všiml si lana, zvedl zrak.
Většina lidí v džungli kouká dolů.
Pořád se dívají pod nohy, bojí se hadů.
Ale můžu vám zaručit, že ne každý duchapřítomně vzhlédne.
Dobře, zachovej klid.
Kola je velmi ve střehu
a já bych se k němu nedokázal přiblížit,
takže počkám tady, budu šetřit energií.
Tohle by bylo dobré místo
na nějakou lanovku.
Když se někdo přiblíží, můžu nečekaně zaútočit.
Sakra, mám unavený nohy.
Mám toho dost.
Musím šetřit energií.
PŘÍČKY: 149 METRŮ
Tahle únava je jiná než při ragby. Je tady pořád horko,
jsme v novém terénu, učíme se novým věcem.
Měl jsem potíže přečíst mapu.
Je to náročné prostředí.
Je to mnohem těžší, než to vypadá.
Je to mnohem těžší, než jsem čekala.
Jsem strašně unavená a to děsné horko.
Začínám panikařit.
Neodejdu odsud, chráním svůj východ.
Kdyby přišel Bear, uteču za kámen.
Je to dřina, nemůžu se otáčet.
Co mám dělat?
Nevím, co teď. Skoro nemůžu dýchat,
je to vyčerpávající.
Už to asi nevydržím, jsem tak unavená.
Takže hledám… Asi to bude krabice s maticemi.
Upřímně, radši bych si dal misku ořechů a gin s tonikem.
Slyším, jak se sem blíží někdo další.
Laurence.
Po hlavní cestě.
Tamhle je.
Když jste unavení, jdete cestou nejmenšího odporu.
Skoro bych přísahal, že půjde touhle cestou dál,
a právě tam ho dostanu.
Vážně se bojím.
Tohle je Bearovo loviště.
Jako bych ho cítil.
Laurence by teď měl být přímo za mnou.
Nevšiml si mě, to je dobrý.
Dalekohled.
A není můj.
Zvedl jsem oči a najednou tam byl.
Nedokázal jsem se pohnout.
Laurenci, ani hnout!
Tak, o jednoho míň.
Vždycky první.
CHYCEN
Vůbec jsem netušil, že bude tam nahoře.
Zamrzl.
To se lidem stává často, když se leknou.
Měl se leknout, utéct, bojovat. Zmizet.
A možná by mi utekl. Měl pár vteřin náskok.
Ale zmrznutí zabíjí.
Druhá Aréna, druhé chycení. Nevím, jestli cítím hrdost, nebo stud.
Rozhodnutí o mé budoucnosti je teď na Bearovi.
Jeden je chycen.
Bear někoho chytil.
- Jeden chycen. - Panebože.
Zaposlouchejme se.
Oukej.
Slyším nějaké zvuky, jdou odtamtud.
Prostě zkusím prohledat severní polovinu Arény.
Jdeme na to.
Mám to, jo.
Aby Danny unikl po žebříku, musí najít chybějící příčky.
PŘÍČKY ŽEBŘÍKU
Ale Bear je umístil do časové pasti.
Mám to rozvázat?
Čas běží.
Tik tak. Kolik času zbývá?
Hej.
Slyšíte to?
To určitě znamená, že se spustila past.
Asi mi to trvalo.
Takže někdo je chycen.
To bylo intenzivní.
Dal jsem tomu všechno.
Držte mi palce, ať můžu Bearovi ještě ukázat, že na to mám.
Někoho chytil.
Možná se někdo z kluků chytil do pasti.
Dva mimo, dva zbývají.
Teď musím rychle.
Vím, že jeden východ z Arény je přímo tam.
Pokusíme se přiblížit
a pak zjistíme, jestli k němu někdo míří. Jdeme.
Tohle je noční můra. Jsem vyčerpaná.
Jsem naprosto zničená. Mám pocit, že omdlím.
Je to ten nejstrašnější pocit, už nemám energii.
Nevím, jak to zvládnu.
Srdce mi tak rychle bije.
Bála jsem se, že se připlíží Bear.
BEAR: 173 METRŮ
Můj největší strach a noční můry bývaly z pronásledování.
Prožívala jsem noční můru.
Nevlezu se.
BEAR: 131 METRŮ
V duchu jsem viděla své děti, říkaly: „Mami, nevzdávej to.“
To znamená, že někdo utekl.
Nic těžšího jsem nikdy nedělala. Jako bych si kopala vlastní hrob.
Bože můj.
Panebože.
Zaťala jsem zuby a dokázala to.
Nejlepší pocit na celém světě. Doslova.
Zbývá jediný člověk.
Netuším, kolik je hodin, a štve mě to.
Je to jako obří hra na kočku a myš.
A podle mých zkušeností kočka vždycky vyhraje.
Dobře, takže… nic není vidět.
Nejlepší bude vylézt nahoru a hledat nějaký pohyb.
Už brzo vyprší herní čas.
Kdepak jsi?
Jo, vidím ho.
Zdá se mi unavený.
Nemá žádný plán, neví, kam jde,
ale ví, že jsem mu v patách.
Když se do toho Bear pustí, nehraje si.
Ale mě dneska nechytí.
Kdyby mě chytil, nemůžu se vrátit do tábora.
Je blízko, skoro ho cítím.
Je rychlý.
Cítím se jako králík.
Tamhle je Kola.
- Panebože. - Chytím ho.
Musím běžet.
Překlad titulků: Lucie Olešová