Jag måste hitta en utväg.
Nu har man bara sig själv, till 100 procent.
Är det nåt där?
Det kan vara en fälla.
Vad fan var det? Visst var det en fälla?
Det är det här jag menar. Jag ska inte fastna i nåt nät.
Jag försökte överlista fällan. Nu vet jag bättre.
Jag har hittat nåt.
Ja!
På väg mot utvägen hittade jag ett redskap.
fast jag visste att jag måste till utvägen först och sen ta redskapen.
Jag vet inte om jag har nån nytta av det. Jag har ingen aning.
Jag känner mig så synlig.
Nästan halva tiden har gått och alla i Bear Pit är ännu fria.
Laurences instruktioner är att hitta en spade och gräva under staketet.
Steph försöker hitta tunnelutvägen.
Och både Leomie och Mel hoppas nå klippan först.
Samtidigt är Bear lös.
Herregud, tunnelutvägen.
Här.
Jag behöver tången.
För att ta sig ut måste Steph klippa igenom nätet med en avbitare.
Den är där vi var, bland snåren.
Så klart.
Ska jag gömma mig eller försöka hämta den?
Jag vet inte.
Det bästa är nog att gömma sig.
Sköldpaddan vinner väl? Det är bara att bida sin tid och gömma sig.
LAURENCE - AVSTÅND TILL SPADE: 305 M
Toppen. Det regnar.
Tungt, fett, hårigt, vått regn.
För mig tillbaka till Nam… Cheltenham.
Regn.
Nu blir jakten intressant.
Fast jag tror att de tjänar på det.
Alla ljud kändisarna gör kommer att dränkas i regnet.
Jag behöver en ny plan.
Jag ska ta mig högre upp och se om jag ser nån därifrån.
Aj.
UTVÄG
LAURENCE - AVSTÅND TILL SPADE: 5 M
Herregud! Äntligen. Där har vi en spade.
Den är fastbunden.
Så där, nu har jag spaden.
Tillbaka till utvägen.
Stigen jag var på är en snabb och frestande genomväg,
särskilt när resten av djungeln är så tät.
Jag kan nästan garantera er att en av dem kommer att vilja ta den.
Jag är för varm. Jag är redan utmattad.
Jag överraskades av hur oförmögen jag är att klara
den fysiska delen, springa uppför backar och sånt.
Jag trodde jag var i hyfsad form för en gamling.
Jag ska sätta mig ner, dricka lite vatten och vara förståndig.
Jag måste spana efter Bear.
Jag har inte mycket skydd här, men jag kan krypa ihop bakom stammen.
Okej, ner nu.
Det kommer nån.
Ja, det är Laurence.
Han går på stigen.
Jag kan inte andas.
Han tar minsta motståndets väg.
Det är frestande när man är trött och djungeln är så krävande.
Men det kan stå honom dyrt.
Jag kan inte prata.
Han är förbi nu.
Vänta.
Titta där. Man ser honom.
Ser ni trädet? Han är precis på andra sidan av det.
Problemet med att förflytta sig nu är att jag är på öppen mark.
Trädet här mitt enda skydd.
Jag har inget bakom mig här. Ställer jag mig upp syns min silhuett.
Det blir en tydlig mänsklig form.
När han blir distraherad och börjar gräva smyger vi fram mot honom.
Planket har en uppenbar öppning här.
Jag måste krypa under det.
Jag hoppas att friheten väntar på andra sidan planket.
Men jag har på känn att Bear är där nånstans.
Okej, ligg lågt.
Han ser sig om. Hans medvetenhet är hög just nu.
Jag var halvvägs mot friheten.
Jag är för varm.
Herregud.
Jag är 60 år.
Jag behövde verkligen. Jag kunde inte fokusera på grävandet.
Otroligt. Det här är min chans.
Nu rör vi på oss.
Jag skyller på överdrivet vattenintag.
Okej.
Jag behöver ett hyfsat djupt hål.
Fångad.
-Du kom nära. -Mycket nära.
-Vad hade du? Trettio sekunder kvar? -Säg inte så.
Jag började gräva när jag insåg att jag måste kissa.
Jag förlorade ett par minuter på det.
Hade jag låtit bli och bara kissat på mig, som Bear säkert gör,
kunde jag nog ha grävt under planket och varit i frihet nu.
Du kom nästan ut.
-Stanna här. -Okej.
Det är andra gången han fångar mig. Nu är risken stor att jag åker ut.
Så… Det var första fångsten.
Med mindre marginal än jag trodde.
En borta. Dags att de andra får veta.
-Vad är det? -Vad är det?
-Det lät som att nån… -Nån har blivit infångad.
-Jäklar. -Det känns på riktigt nu.
Fyra personer går in i Bear Pit, och en av dem återvänder inte.
Det känns lite kusligt just nu.
Vanligtvis håller vi oss från stigarna för man avslöjar sig bara,
men jag har ont om tid.
Jag måste lägga på ett kol och ta minst en till.
Nu letar han efter nästa byte.
Vi närmar oss det enda området där jag tror att de kan vara nu.
Man lyssnar efter alla ovanliga ljud.
Kvistar som knäcks, röster, viskningar.
Jag har sökt av jättemycket av ravinen.
Om de inte är väldigt skickliga så är de längre upp.
Både Leomie och Mel B letar ännu efter klippväggsutvägen,
men ingen av dem vet vilket redskap de kommer att behöva förrän de når dit.
Kom igen.
Jag vill inte bli fångad. Det är skrämmande tanke.
Jag tänker att om jag inte överlever Bear Pit, så är jag körd.
Jag blir den första som åker hem. Det vill ingen.
Jag vill det inte. Aldrig i livet.
Herregud.
Jag hittade den.
Utvägen.
Jag kom till utvägen.
Jag försökte kapa kedjan till träflotten för att ta mig upp och få på mig selen.
Vänta nu. Jag behöver ett redskap.
Vilken tur.
Men turen föll sig så att jag hade rätt redskap för utvägen.
Jag är livrädd. Jag är fokuserad.
Jag ser nåt.
Jag tror att det är här. Det är klippväggen.
Det är redan nån där.
Jag ser Mel i Caiman Pool.
Så hon tog den.
Jag såg Leomie.
Jag tänkte att jag var vid utvägen hon hade tänkt ta.
Hon planerade inte vidare smart,
inte jag heller,
men nån kom dit först, och det var jag!
Är det den nu? Den här.
Klippväggsutvägen är borta. Mel är ute.
Strunt samma.
Jag går hitåt.
Förhoppningsvis kommer jag på nåt.
Jag mår så illa.
Jag mår illa och är jättevarm.
Det här är verkligen svårt.
Men jag tänker bara fortsätta.
Åh, herregud!
Jag tog mig till utvägen!
Nån har tagit sig ut. Okej, kom igen.
Jisses.
Jag hyperventilerar.
När det gick upp för mig, kunde jag inte ens andas.
Jag ville dra av kläderna och simma med krokodilen.
Jag brydde mig inte.
Jag tänkte: "Herregud, jag är ute!"
Vem är det där?
Det är Leomie.
Jag vill verkligen att de tar Leomie. Kom igen, Bear.
Orm.
Jisses. Det är så många ormar här.
Jag hörde precis något eller någon.
Titta, man ser Leomie.
Hon försöker inte ens gömma sig.
När man blir liknöjd, är man illa ute.
Är det ännu en fälla?
Jag har lagt ut ett av mina nät på kanten av den torra flodbädden.
Chansen finns att vi tar henne.
Kan jag överlista fällan?
FÅNGAD
Det är så --- irriterande. Jag hatar dig.
Jag gick inte rakt i fällan, jag försökte överlista den.
Så jag hoppas att han ser min potential.
En till fick bita i gräset.
Han har tagit en till.
Jag har ont om tid nu.
Bara en person återstår.
STEPH - AVSTÅND TILL BEAR: 49 M
Ska jag springa eller fortsätta gömma mig? Jag är långsammare än han.
Förhoppningsvis passerar han mig.
Lyssna.
Trampar man på det nu efter regnet, färdas det ljudet långt.
Vi måste röra oss mycket försiktigt.
Vad är det?
Det är nån där.
Hör ni?
Jag har ingen tidsuppfattning.
Jag såg nåt röra sig på den steniga lilla knölen.
Jag ser honom.
Jag ser dig, Bear. Vad gör du?
Jag har både bra sikt och löpterräng.
Jag springer nog dit upp. Han är snabbare än jag, eller hur?
Om han rör på sig, rör jag på mig.
Kom an.
Jag har en knapp minut på mig. Det är nu eller aldrig.
Bra jobbat.
Du åkte fast under de sista 10-15 sekunderna.
Jag såg lite svart och tänkte: "Jag måste satsa."
-Sluta. -Var stolt över dig själv.
Jag skulle ha sprungit.
FÅNGAD
Nu har jag jagat och fångat tre kändisar.
Den första jakten är över.
-Oj! -Åh, nej.
-Den tredje. -Nu har den tredje fångats.
-Nu så. -Herregud.
-Herregud.
Vem är det?
Hallå!
-Jisses! -Herregud!
-Hon klarade det!
Jag tog mig faktiskt ut.
Men jag är utmattad.
Det där vill jag aldrig göra om. Jag ber för att slippa.
-Det var det läskigaste jag nånsin gjort. -Mel B!
Var är de andra?
Du är den enda här just nu.
Jag klarade det på mindre än 60 minuter.
Ja!
-Berätta. -Hur var det?
Så skrämmande. Bokstavligen skrämmande.
Jag måste simma med en krokodil, hämta en grej och kapa en kedja.
Spänna mig fast i en grej och klättra uppför…
-Du ljuger. -Du ljuger, Mel!
Kunde du ha gömt dig hela tiden?
-Då hade jag varit livrädd. -Ja.
Det var en brutal Bear Pit.
Den besvarade den urgamla frågan: "Bajsar björnar i skogen?"
Svaret är nej,
men nu vet vi att Laurence kissar på plank.
De infångade kändisarna är på väg för att dömas i Bear Pit-rätten.
En av dem kommer att åka hem.
För det första, respekt.
Ni är de första kändisarna nånsin i Bear Pit.
Det är en skrämmande plats. En intensiv plats.
Hur tyckte du det gick, Laurence?
Jag gillade situationsmedvetenheten,
men jag sveks till 100 procent av min blåsa och ber om ursäkt.
Du sa att du var situationsmedveten. Och den var lite bättre,
men den måste bli mycket bättre.
När jag fångade dig var du 30 sekunder från att ta dig ut.
Kisspausen kostade dig friheten.
-Jag tror det. -Det är ren fakta.
Steph, du var den enda som i stort sett höll dig stilla.
Ja.
På sätt och vis var det en smart taktik. Du överlevde nästan.
-Ja. -Men man vinner inte utan att ta risker.
-Förstått. Det är en bra poäng. -Ja.
Leomie, förklara din taktik.
Min taktik var att hitta redskapet och försöka hitta utvägen efteråt.
Det första jag hittade var en fälla.
Så jag tänkte att jag kunde överlista den andra.
Jag trodde att jag kunde ta redskapet utan att utlösa fällan.
Men nu vet jag hur Bear tänker.
Ser man en fälla, så ska man glömma den och gå vidare.
Att åka fast en gång är illa nog.
-Två, är ett stort misstag. -Ja.
Ett stort misstag i vildmarken och allt är över.
Okej, en av er får en lång resa hem.
Leomie, i mina ögon var du den enda där inne
som inte tycktes ha nån plan.
Jag fångade dig igår. Jag fångade dig idag.
Du höll dig på grönt för länge.
Helikoptern är på väg in. Du är ute.
-Åh, nej. -Tack.
Mina första Bear Pit var definitivt en upplevelse.
Det var overkligt.
Jag är naturligtvis besviken att jag inte tog mig längre.
Men det är en tävling, och jag önskar alla lycka till.
Hallå!
Herregud.
-Vad hände? -Ni är kvar.
-Vi är kvar. -Jag är kvar.
-Var är Leomie? -Nej.
-Åkte Leomie ut? -Ja.
-Nej!
Alla älskar att vara här, men det är inte The Brady Bunch.
Det är en tävling, och när man är i Bear Pit kan man åka ut.
Vad hände?
Vi blev fångade båda två, men han tog mig 30 sekunder före slutet.
Så han fångade mig avlossade skottet.
Min är lite mer komplicerad och pinsam.
-Ja, hans är en rolig historia. -Jag kissade.
Nej!
-Han åkte fast så. -Du var inte på gult.
-Det som kom ut var gult. -Ja, du var på gult.
-Bra jobbat, hörni. -Ja.
-Bra jobbat. -Bra jobbat.
Jag vill aldrig in i Bear Pit igen. Aldrig.
Därför är det viktigt att jag gör bra ifrån mig på utmaningarna.
Vi luktar som Bears armhålor.
Vill du ha en sked?
Nej, jag äter direkt ur den, som en riktig grottman.
Vad händer om vi mister dig? Det går inte.
Då får ni växa upp.
-Jobba på, Shirley. -Ja.
-Ge allt du har. -Ja.
Ja.
Är du ihop med din första kärlek? Din fru?
Ja, jag är med Hanna som är min stora kärlek.
-Okej. Se där. -Ja.
-Träffades ni genom jobbet? -På The Inbetweeners.
-Är det sant? -Ja.
De flesta träffas nog så.
-Hur många år sen var det? -Fjorton.
-Fjorton år. -Ja.
-Jag insåg inte att det var så länge sen. -Ja.
-Fantastiskt. -Jisses.
-Är ni gifta? -Vi är förlovade.
-Ja. -Vi är…
Vi är så tajta. Jag menar som…
Det svåraste här är att inte kunna prata med henne.
-Ja. -Att inte kunna prata länge.
Jag vet inte om hon saknar det, men…
-Hon tänker säkert: "Härligt." -"Skönt att han är borta."
Man kan säga att jag är utan min terapeut. Det är samma sak.
Jag har aldrig gjort sånt här och anade inte hur svårt det skulle bli.
Jag visste att det skulle bli tufft att vara ifrån familjen.
Det är jobbigt. Det är det kämpigaste.
Jag vet inte hur jag ska hantera det.
Tänk vad man upptäcker om sig själv i såna här situationer.
Du måste ha upplevt mycket sånt i din karriär…
När man utsätts för press, växer man oftast med situationen.
Eller inte.
-Vissa gör det inte. -Sant.
Hej, allihop. Det är dags för eldgropen. Kom och gör mig sällskap.
God kväll.
Grattis, Mel. Det gjorde du bra.
Den första som tog sig ut. Mycket bra.
Och sen har vi förstås chocken över att Leomie åkte ut,
men jag har mer nyheter.
De närmaste dagarna ska ni delta i en av två utmaningar.
Den första heter Överbrygga gapet.
och äger rum imorgon bitti vid Razor Ravine.
Sex av er kommer att ta er an den utmaningen,
medan resten stannar i baslägret.
Una, Danny och Shirley, ni är det gröna laget.
-Okej. -Okej?
Det låter läskigt.
Hon sa nåt om en ravin och att överbrygga den.
Jag föreställer mig att det har med höjd att göra.
Vi fixar det här. Bra.
Jag är höjdrädd. Jag gillar inte höga höjder.
Så jag är lite bekymrad. Det okända gör mig alltid nervös.
-Och Zuu, Lottie… -Ja!
…och Joe är det blå laget.
Jag är med de två värsta personerna man kunde satt mig med.
-Då kör vi. -Ja? Okej. Ja?
Förlåt.
Ni gav mig Joe, som är jätteorolig,
och Lottie, som jag inte vet om hon är här eller på semester.
-Kom, nu fixar vi det här. -Zuu, vi grejar det här.
Det går bra.
Jag tror att jag är bra på instruktioner. Jag gör som blir tillsagd.
Jag tror att Joe kan vara tänkaren.
Jag hoppas att jag kan tillföra lite av det.
Jag är bra på att leda ska ni veta.
-Så du är ledaren? -Nu kör vi!
Min plan är att vara limmet mellan Lottie och Joe.
Om det finns nån jag kan lyfta som lagledare, så är det de där två.
-Använd det ni är bra på. -Ja.
Vad är det värsta scenariot?
-Vi fixar det. -Jadå.
-Vi klarar det här. -Ja.
-Ja, lugna och samlade… Fokuserade. -Ja.
-Vad är det på ditt nät? -Vad menar du?
-På den här sidan. -På utsidan.
Nej, till vänster.
-Till vänster. Längre ner. -Okej.
Den är på utsidan.
-Vad är det? -Den är stor.
Åh, herregud! Stäng näten!
Den tänker ge sig ut på massaker. Joe, se upp.
-Herregud. -Den är enorm.
-Herregud. -Den går ronden.
Herregud. Den är vid Danny.
Nån som vill berätta en godnattsaga?
Jag tror att Boris kanske har en riktigt fin tysk godnattsaga.
Jag kan några få som jag har läst för mina barn,
men inte jättemånga. Det var när de var mindre.
Och min första föddes i januari.
Det var mycket kallt och vintrigt, och det blev mörkt tidigt.
-Gomorron, Laurence. Vill du ha kaffe? -Herregud. Du är fantastisk.
Jag funderar på hur jag ska säga att Mel snarkar.
På Spice Girl-vis? Låter hon…
-Hej, Boris. -Hej, Lottie.
Min bikinitrosa ramlar ner.
-Vad sa du? -Jag rättar till dem här.
-Hur är det? -Okej.
Jag kunde inte somna igår.
Det är ganska utmanande att sova med andra i samma rum.
Kola och Mel B snarkar mycket.
Hon heter inte Scary Spice utan anledning.
Jag sov mittemellan två väldigt höga oljud.
Sen måste jag hitta rätt ställning för knäet.
Vad hände med ditt knä?
På förra utmaningen trampade jag på en gren,
halkade framåt och knäet gav vika.
Jag hörde ett knak och sen blev det svullet.
-Går det bra, Boris? -Nej.
Jag kan inte gå så mycket.
Det är frustrerande för jag vill delta i utmaningen,
men jag pratade med sjukvårdaren.
Hon sa att risken att förvärra skadan var för stor.
Jisses.
För idrottare är skador vardagsmat.
Just nu väntar jag på att få höra om leden skadades.
Jag vill inte tänka på att åka hem än.
Jag känner att jag har så mycket kvar att ge här.
Jag är här för att delta i Bear Hunt.
Så vi håller tummarna.
-Mår du bra? -Jag drömde om en utmaning.
Det är ett gott tecken. Då är du taggad.
Fast jag förlorade!
Jag är rädd att vi ska förlora och för att hamna i Bear Pit.
Jag såg skicket de andra var i igår.
Laurence liknade en man som hade gått från sitt kontorsjobb ut i skogen,
som alla trodde var död.
Sen återvände han tre år senare och hade skapat ett eget språk.
Så såg han ut, efter bara en timme.
Vem var den svåraste motståndaren du nånsin mötte, Boris?
Alltid mannen i spegeln.
Vilket bra uttryck.
-Hårdast mot mig själv. -Demonen finns alltid där.
Den svåraste utmaningen var att man var på nyheterna varenda dag.
Det är stressigt att veta att det kommer en artikel.
Det är störigt när de ringer och förvarnar och ändå släpper den.
Och man tänker: "Vad vill du att jag ska säga?"
De vill jämt sparka på en när man är sitt sämsta jag.
När jag var på avvänjning ville de släppa en artikel om att min syster hatade mig.
Jag ringde upp henne och grät. Hon sa: "Lyssna inte.
Du vet att jag inte hatar dig. Du vet att det är osant."
-Får jag fråga vad du var där för? -Knark och depression.
-Det är en dödlig blandning. -Man blir avtrubbad.
Jag kände inget. Jag struntade i om jag levde eller dog.
Jag hade fortsatt till botten, och mamma sa: "Du måste på avvänjning."
-Jag mådde bättre, men det funkade inte. -Nej.
-Vad funkade, då? -Inget. Jag tänker inte ljuga för er.
Innan jag kom hit skulle tillbaka dit.
-Nu blir jag känslosam. -Det är lugnt, Lottie.
Det är lugnt om du vill släppa fram det.
Jag har alltid klandrat mig själv för misstag jag gjorde som ung.
Det har lärt mig att jag inte ska straffa mig själv.
De flesta gör misstag. Det är faktiskt okej.
Jag vill visa mig själv att jag klarar det.
Det gör du, ju.
Jag kan inte räkna alla mina misstag,
men vi är inte våra misstag. Vi ser ditt hjärta.
-Du är så fin att vara med. -Tack.
-Jag älskar det. -Jag adopterar dig.
-Du kommer att äga utmaningen. -Heja Lots.
Tack.
Vi är alla lika på många vis. Vi har gått igenom en massa.
Efterhand som jag lärt känna alla, har jag insett hur mycket jag vill detta.
Jag gillar att vara här och lära känna alla.
Jag lär känna mig själv också.
Sen ska jag äga Bear Pit.
Det är en rejäl dörr.
När den öppnas tycks den vara dubbelt så hög som en själv.
Visst är den är skräckinjagande?
-Spetsiga pålar överst. -Hur kommer man ut?
Det ryktas att Leomie är kvar där.
Säg inte så!
Jag är redo för utmaningen. Jag är trött på att bara sitta och prata.
Jag vill ta mig igenom utmaningarna, ta mig till slutet och vinna Bear Hunt.
-Du liknar en smurf. -Säg inte så.
-På med mössan. -Jag är en seriös rappare.
-Ja. -Inte efter det här.
Ute i världen är jag respekterad som rappare…
Folk är typ rädda för mig. Allt det sabbas nu.
Jag ser ut som en idiot, bror. Som en idiot.
Hur kommer dina domarkollegor att se på dig?
Jag hoppas att de ska se
att jag är mer än tjejen med hårförlängning och lösögonfransar.
-Jag testar annat också. -Ja, Shirley.
Jag är tävlingsinriktad,
och jag vill inte svika nån lagmedlem i de här utmaningarna,
men min höjdskräck fyller mitt hjärta med fasa.
Kom, Shirley B.
Dannys mekaniska förmågor som idrottare kan åstadkomma mycket.
Ja.
Om Shirley styr honom blir det i det närmaste perfektion.
Ja, verkligen.
Det värsta som kan hända är att åka i Bear Pit.
Det är inget att ta lätt på.
-Sen är det Lottie, Zuu och Joe. -Ja.
-Kom igen. -Nu kör vi!
Två högljudda personer som låter mycket,
och sen Joe som behöver vara bestämd.
Han tar in en massa. Han är jämt så här.
Nej, han är… Han lyssnar.
Han skulle inte vara Bestämda Spice i min grupp.
Jag vill klara mig hyfsat och inte misslyckas.
Vi ses sen.
-Ja! -Hej då!
-Önska oss lycka till. -Vi älskar er.
Och…jag vill inte vara värdelös på det.
Hej då!
Välkomna till Razor Ravine.
Det här är Överbrygga gapet.
Och här är gapet.
Det är ungefär 60 meter rakt ner.
Och troligen 60 meter från kant till kant.
Lita inte på nåt. Förutsätt inget.
Precis som mycket annat i det vilda är saker oförutsägbara.
De är instabila.
Vänj er vid det.
-Okej? -Herregud.
Jag vet inte om "nervös" är rätt ord.
Jag är rädd, storögd och traumatiserad.
Varför måste han göra så?
Jag tänker inte ljuga. Jag tror att det blir fasansfullt.
Er första utmaning är ett test av ert lagarbete.
Vid brons bortre ände
finns det tio säckar gömda i en låda.
Samarbeta i era lag.
Ni ska flytta säckarna från ravinens ena sida till den andra
med hjälp av en vinsch.
Som ni ser saknar bron en massa plankor,
men det finns tre lösa plankor.
Använd dem för att täppa igen luckorna.
Bara två får vara på bron samtidigt.
Om ni faller, kan ni dra upp er själva på nåt vis.
Det är ett lag i taget, och ni tävlar på tid.
Det snabbaste laget vinner.
Klarar ni det? Känns det okej?
Jag är faktiskt jättenervös.
Det är bäst att inte titta ner. Skräm inte upp er själva,
för den som är där uppe måste förbereda allt.
Vi måste bygga bron. Hålen…
Jag tror vi måste ta oss över och ta den första planken.
Jag ser ett rep som hänger ner där.
Varje steg ni tar, måste ni göra så här. Känn efter så den är stadig.
Det finns ett kognitivt element i det här.
Det räcker inte med prat
för att ta sig igenom komplicerade situationer.
Kanske trampa på sidorna, så… Jag vet inte.
Man måste ha en strategi och sen genomföra den.
Vi får inte bli för kaxiga där borta och tänka: "Jag fixar det här."
Man måste ta den lösa och använda den för att komma över.
-Jag ska titta. -Plocka upp den och fortsätt.
Det är för många som pratar.
Jag har tillbringat några dar med de här två,
men jag ignorerar all användbar information
för att istället bara fokusera på den här saken.
Gröna laget, ni börjar.
Och blåa laget, för att inte få en orättvis fördel,
får ni vänta tills det är er tur att gå över.
Bear utvärderar var och en individuellt
utifrån era beslut och era prestationer i utmaningen.
Presterar ni dåligt kan det bli Bear Pit.
-Lycka till. -Tack.
-Nu kör vi, Shirley. -Du börjar.
-Du är tvåa. -Jag går över först.
Precis. Okej, ja.
Försök att hålla er mitt på plankan när ni går över,
för då blir det balanserat.
-Balanserat, ja. -Jag vet vad jag gör.
Jag måste hämta säckarna och dra dem över. När de är där, går jag över.
-Är ni redo? -Vi är redo.
Klockan tickar.
Jag går nu.
Lycka till.
Går det bra, Shirley?
-Trampa på den. -Den kan nog puttas längs med.
Inte i mina vildaste drömmar trodde jag
att jag skulle korsa en bro som var 60 meter över marken.
Jag var inte lika nervös när jag vann VM.
När du trampar på den här,
kan du ta god tid på dig, stöd dig på den.
Men jag ska ta ett steg i taget och försöka göra min del.
Så där, ja! Bra jobbat.
Shirley var väldigt höjdrädd, och vi visste det.
Så det var jättefint att Danny kunde peppa henne.
Jättebra, Shirls. Titta på plankan.
Jag kan inte titta ner.
Det här är så skrämmande.
Kan vi gå om varandra så jag kan ta plankan?
Jag vet inte om "damerna först" är bra här.
Jag skulle säga: "Du först, Danny."
Det är långt ner.
Går man för fort på den där, ramlar man.
Det är blåsigt här uppe.
-Shirley, kan du… Shirley? -Ja.
Shirley. Kan du vända tillbaka och ta den här?
Herregud, hon måste vända. Han kan inte begära det.
Det är svårt att vända sig om. Nu måste hon släppa taget.
Hon tittade ner och tycktes komma fram till nåt slags "ingen återvändo".
Klockan tickar.
Jag var mycket nervös, men jag ville inte att de såg mig
som en 64-åring som inte ville bli utmanad.
Jag vill bevisa för Bear att jag kan.
Jag kan försöka.
Vinna eller försvinna.
Så ja.
Bra.
Tappa inte plankan.
Bra jobbat.
Så ja. Ta tid på dig. Böj på benen.
Min svärmor är i jämngammal,
men hon skulle aldrig gå ut på den här vingliga bron.
Okej? Går det bra?
En, två, tre, fyra.
Jag måste hämta resten.
-Jag hoppas att svärmor inte tittar. -Då får du problem.
Böj dig som när man stretchar efter yoga.
Jättebra.
-Cha-cha-cha. -Cha-cha-cha.
Sättet hon tog sig an en utmaning som hon var rädd för…
Det var oerhört inspirerande.
Hon lyckades.
-Shirley! -Bra jobbat.
Bra jobbat.
Herregud. Bra jobbat. Du var fantastisk.
Danny återvände till Una,
ifall hon inte lyckades få igång trissan med sandsäckarna.
-Här. -Tack.
-Toppen. -Dra på trissor!
-Herregud, det är så tungt. -Okej.
Kom igen! Lite till!
En sekund. Nästan framme.
-Jag har en till. -Okej, sätt fart.
-Precis. Gå i mitten. -Okej.
Du har bra balans. Snyggt.
Så där, ja.
-Okej. -Vagga!
Vagga. Snyggt. Härligt.
Jag tittade inte ner en enda gång.
Kom.
-Handen på lådan. -Okej.
Vi gjorde bra ifrån oss som lag. Vi jobbade som en enhet.
Handen på lådan.
-Lagkram. -Bra jobbat.
Herregud, det var otroligt.
Bra jobbat, hörni.
-Ni jobbade som ett lag. -Bra.
Ni gav allt på alla vis. Danny, du jobbade hårt.
Shirley, du överkom din rädsla.
Att gå över den bron var det svåraste jag nånsin har gjort,
men man är aldrig för gammal för att prova saker.
Gör ett försök, övervinn dina rädslor, och det gjorde jag idag.
Underbart.
Jag är häpen att Bear satte ihop ett lag
bestående av Shirley, Danny och Una.
Det är ju ett drömlag.
Det laget oroar mig inte.
I det andra laget kommer Zuu ta kommandot.
Man behöver ledare, men de måste veta vad de gör.
-Man kan inte leda för sakens skull. -Precis.
-Hur angriper vi det här? -Hör på, vi lägger i de första plankorna.
-Jag låser upp lådorna. -Ja.
Fixar med säckarna och skickar över dem så fort jag kan.
-Ska vi båda ta med plankorna? -Gör er grej.
-Ja. -Blå laget, är ni redo?
-Ni fixar det här! -Nu så.
Börja nu.
-Var försiktiga. Vi ses. -Ja.
-Jag sätter foten på bron nu. -Du fixar det!
-Jag har oroat mig för Joe. -Varför?
Han ser lite… Så här…
Han zonar ut från allt.
Det är ingen bra taktik att zona ut från allt.
-Nu. -Jag försöker att inte röra mig.
Nu lägger vi ner den här. Så ja.
Jag är full av nervös energi, men jag måste skärpa mig
och berätta mina idéer om hur vi borde göra.
Okej, den ligger.
Jag ska bara se…
Jag lade ner den, men jag vet inte om…
Jag behöver den inte.
Det var ganska imponerande.
-Kom hit. -Okej.
Oj. Förlåt.
-Okej? -Jag halkade.
Okej.
Titta. Se på nu. Jag tror du klarar det.
Det tror jag också.
-Och det här också. Okej? -Ja.
Joe är en joker.
Han tänkte logiskt genom hela utmaningen
och behövde inte plankorna. Vi hade en bra lagdynamik.
Ja, jag tror jag fixar det nu.
Lottie, den här har två moment.
-Ta den längst bort först. -Ja.
Ta den närmaste sen.
Herregud, jag hämtar nästan den andra själv.
-Som: "Okej." -"Okej!"
Det är underbart att se Joe lämna sitt skal.
Han kände sig självsäker.
Det motiverade mig också.
-Jag kommer. -Går det bra?
-Jag kan! -Bra. Ja! Okej.
-Vi har en här, men… -Okej, ge den till mig.
Vet du vad man säger om militära order? "KLAP".
-Va? -Klart, ljudligt…
-Jag trodde du men… -Avge order med pauser.
Joe är "KLAP". Det är underbart.
-Ni är jätteduktiga. Fortsätt. -Det är bra.
Nu måste vi öka tempot. Vi går snabbt utan att stressa.
-Okej. -Okej.
Grattis! Bra jobbat att ta er över!
Jag tror det blir jämnt.
Jag har tio säckar!
Men om vi ska vinna,
måste Zuu vara försiktig, metodisk och snabb.
-Ja! -Ja, Zuu!
-Det gjorde han bra. -Kom igen.
Okej.
-Behöver du en planka? -Vet inte. Kommer jag över?
Jag tror att du kan.
-Ja. -Du är lång och tar långa steg.
-Du når så här. -Ja.
Att korsa bron är bland det svåraste jag nånsin kommer att göra.
Jag tänker: "Håller den här bron för min vikt?"
-Det är en stor lucka här. -Du fixar det.
-Du klarar det. -Herregud.
Snabbt, men avslappnat.
-Jag vet inte om jag når. -Du klarar det.
Stanna upp. Titta på mig.
Om det är för långt, kommer vi ut med en planka.
Zuu har väldigt mycket personlighet.
-Han är mycket stolt. -Men fattar han rätt beslut?
Jag blir inte det minsta förvånad om nästa invånare i Bear Pit blir mr Zuu.
Ibland underskattar folk mig. Jag är inte starkast och mäktigast.
Om jag kan visa att jag klarar det här,
visar det folk där hemma att de kan klara allt.
-Ja! -Ja!
Du fixar det!
Försiktigt nu. Den gungar lite. Nu så.
-Ja, kompis! -Ja!
-Nu! -Ja!
-Vilken dykning!
-Kom igen! -Dykningen!
Kom igen!
Jag är så stolt över mitt lag. De var fantastiska.
Nu är underbara.
Bra jobbat av båda lagen. Det såg inte lätt ut. Ni var duktiga.
-Tack. -Okej.
Ni vill säkert veta hur det gick. Jag har era tider.
Gröna laget.
Ni slutförde utmaningen på 18 minuter och 56 sekunder.
Blå laget.
Ni slutförde utmaningen…
…på 14 minuter…
-Ja! -…och 47 sekunder.
-Ja! -Ni vann utmaningen.
-Grattis. -Bra jobbat!
Ni vann med stor marginal, och ni vann av en anledning.
Mod och bra taktik.
Ni var så bra. Jag är stolt över er.
Detsamma.
Vi vann! Jag vet inte hur!
Jag trodde inte att de där två skulle föra mig till seger,
men man ska inte döma hunden efter håren.
Det förlorade laget blir de som ska in i Bear Pit.
Men jag sa: "Ta inget för givet." Det gäller inte er alla.
Det blir bara två av er.
Personen som inte ska in i Bear Pit…
…är Shirley.
-Shirley. Shirl. -Jag visste det.
Och det är för att du utmanade en stor rädsla,
och jag ser dig lite som en tävlingshäst för många miljoner dollar.
Du kan gå långt, men du måste ta det lugnt.
Tack för det, Bear. Jag tar till mig av de orden.
För jag är en häst nu! Men en häst värd många miljoner dollar.
Du var så snygg igår i Bear Pit.
-Det var det Leomie åkte på. Herregud!
Vi är tillbaka!
Ni överlevde!
-Ja, tomtarna är hemma! -Bra gjort.
Lagen återvände från utmaningen på sprudlande humör.
Hej, herrn.
Kom igen, berätta allt!
Vi skulle korsa en bro.
Vi hade lösa plankor att fylla ut luckor med, för bron gungade.
Sa han 60 meter?
Laget som vann med fyra minuter…
…var det blå.
-Nej! -Nej!
Njut!
Joe sa direkt: "Vi behöver inte alla plankorna."
-Heja! -"Använd samma om igen."
Bra jobbat, Joe.
Så fel jag hade. Matchens spelare är Joe,
som bevisade nåt kraftfullt för sig själv.
-Joe var en ledare. -Joe var lysande.
-Jag var bättre än jag trodde. -Jag börjar bokstavligen gråta.
-Det fanns nån i mig jag inte visste om. -Han är en luring.
-När det gäller blir han Goliat. -Ja.
Det känns underbart, ärligt talat. Det är som en ny del av mig.
Jag sparar känslan.
Den ger mig självförtroendet jag behöver framöver.
NÄSTA GÅNG
Bears nästa utmaning äger rum på Pandora Beach.
En utmaning är en utmaning, och därför alltid utmanande.
Jag har ångest.
Man ska ta sig an utmaningar med stor respekt.
Den heter Räddningsflotten.
-Det låter ganska chic. -Glöm inte att packa badkläderna.
Det låter som en särskilt farlig utmaning.
Hoppa!
Men jag har en fördel av att vara gammal.
Det kommer att gå bra.
Laurence har flyt och självförtroende.
Jag har gjort så mycket mer än många av personerna här.
Jag kan inte andas!
Laurence ser ut att behöva hjälp.
-Går det bra? -Nej.
-Mår Laurence bra? -Var är han?
Där med en syrgasgrej.
Undertexter: Jessika Johansson