-Cada cop va més de pressa. -Ai, mare!
No m'ho puc creure!
Hi ha quatre persones dient que no a mig milió de dòlars!
-Què està passant? -Són més calés
dels que he vist mai, però aquest grup val molt més.
-Què? -¿T'adones que són diners reals
que et transferiré si prems el botó
-i no seràs eliminat? -Mare meva!
No el premis!
No el premeu!
No, Deano!
Sou bojos rematats?
Com s'hi pot resistir algú?
Que algú premi el botó!
900.000!
Déu meu! Què?
Deano, no ho facis!
Sí, què fa?
Sou immunes als calés?
Ja quasi hi som!
Sí.
No voleu…
1.000.000 DÒLARS
Ja ho teniu!
-Mantingueu-vos ferms! -No voleu un milió de dòlars?
1.000.000 DÒLARS
Què està passant?
Deano, mantén-te ferm.
Això és real. Són diners reals!
La mare del Tano!
Són calés de veritat! Són reals!
Cap de vosaltres vol un milió de dòlars?
No ho feu!
No em crec el que està passant.
Cinc, quatre…
Va, Deano, no ho facis.
És la vostra última oportunitat d'acceptar un milió de dòlars.
-Si us plau, Deano! -Tres, dos…
Els acceptarà?
-U. -Déu meu.
Signifiqueu més per a mi que aquesta pantalla.
0 DÒLARS
L'oferta ja no hi és.
Sí!
Que fort! Sí!
Tots quatre capitans han rebutjat un milió perquè vosaltres seguiu.
Heu rebutjat un milió!
La meva integritat no es ven.
-Renoi. -Vull guanyar…
-Què ha passat? -On s'és vist?
No es creuran que és real.
Gairebé estic a punt de plorar.
Qui ha rebutjat mai un milió de dòlars a la tele?
Flipo.
Ni sé què fer.
I, amb això, conclouen els reptes en aquesta torre.
Ens quedem!
-Sí! -És aquí!
Deano!
Endavant!
Aquestes quatre persones, que han vingut a guanyar diners,
acaben de dir que no a un milió de dòlars.
I no pels seus amics, sinó per gent que coneixen fa un parell de dies
i amb qui competiran en jocs futurs.
Sé que pot semblar massa desgavellat per ser real, però ho és.
Si hagués premut el botó,
li hauria transferit un milió de dòlars, però ha dit que no.
Ei, tots els qui us ho mireu des de casa,
així és una llegenda viva, en persona.
En primer lloc, gràcies per confiar en mi.
-Gràcies. -No tinc gaire família
i ara sento que aquí tinc tot el que necessito.
Sabeu què vull dir?
Mostrem a tothom que es pot ser bona persona en aquest món
i, tot i així, guanyar.
Els diners van i venen, però l'honor i la integritat te'ls has de guanyar.
Sí!
És dur quan el teu destí és en mans d'un altre.
A tots ens ha passat. A mi també.
Em moria de por en molts d'aquests reptes
que hem passat.
Per si algú cedia.
Jo no pensava fer-vos-ho.
No m'ho puc fer.
Ni als meus amics ni a la família.
-Us entenc, nois. -Sí.
Us estimo.
QUEDEN 242 JUGADORS.
Un altre bonic dia a Beast City, veient com es lleven tots els concursants.
No tinc ni idea de com ha passat, però no puc ser més feliç.
El repte d'ahir a la nit
demostra que la gent és forta. Jo m'hauria trencat segur.
Va quedant clar que els jugadors se senten atrets
als quatre capitans d'equip que van rebutjar el milió.
Com a líder, sento molt respecte per tu.
I tinc ganes de veure què fas.
-En necessitem més com tu. -Gràcies.
Aquest home té més voluntat que el 99 % de la gent.
Ha rebutjat un milió.
El vaig conèixer i hi confio.
Soc amb ell des de llavors.
Així ens quedarem
fins al final.
Ha estat increïble, oi?
Sí, tota una aventura junts.
Si arribo al top 100 o al top 10,
-és on vull ser… -Para.
-Quan arribem al top 100. -Quan.
Però soc una persona humil.
Jo soc segura.
Es diu Beast Games, i algun cop ha semblat la guerra.
-Sí. -He gaudit dels moments
a les trinxeres.
Jo miro i, quan sigui el moment de passar a l'acció, ho faré.
En el fons, quan em van triar, sabia
que tenia zero probabilitats d'acceptar el suborn.
La meva integritat no està en venda.
Heu fet molts amics?
-Sí. -Sí.
-I tant. -Tothom aquí
ha perdut bons amics.
Segur que això no tornarà a passar avui.
No.
Malgrat les 251 eliminacions d'ahir,
els 242 jugadors restants se senten motivats i optimistes,
almenys de moment.
Bon dia a tothom!
Sí!
Crec que estarem d'acord
que els jocs de la torre són una mica cruels.
Sí!
Sí.
Així que per canviar una mica les coses,
jugarem a un joc on no s'eliminarà ningú.
Sí!
Crec que us ho heu guanyat.
En comptes d'eliminar gent,
tenim un premi per als guanyadors del joc següent.
El premi del joc següent serà aquesta casa VIP.
Més una petita sorpresa que descobrireu després.
Durant la resta de la vostra estada,
aquesta casa us proporcionarà privacitat i luxe,
i potser avantatge sobre la resta de jugadors.
Separeu-vos en grups de tres.
Trieu gent amb qui no us faria res compartir pis.
Però aquests concursants no s'imaginen que el propòsit del joc
és enganyar-los perquè triïn els seus amics.
Perquè el joc que segueix…
és el joc més psicològic que he fet mai.
Per què us heu triat?
Espero aprofitar les seves aptituds.
Ho tenim. Estem relaxats.
Què us ha fet triar-vos?
-Hem fet pinya… -Sí.
d'ençà que vam arribar.
Teníem el vincle, l'amistat.
I hem seguit.
-Per guanyar. -Un moment.
-En volem més. -751,757, 759.
-Sí. -Bé.
Representem els 750.
Estàveu destinats.
¿Voleu compartir
la casa VIP?
-Sí. -Sí.
-Seria genial. -Molaria.
-Guai. -Seria estrany.
Són marit i muller.
Treu el teu llit fora.
Com era d'esperar, la gent ha fet equip amb amics i família.
Però estan a punt de saber
que a Beast Games
-potser no és la millor idea. -Un, dos, tres. Amistat!
M'encanta l'amistat!
El següent repte és la típica cursa de sacs
i competireu al camp de Beast City.
Les regles són senzilles.
Córrer fins allà i tornar.
I l'equip que hi arribi abans guanya la casa vip.
I, a més, el premi secret que hi ha dins.
Recordeu que ningú serà eliminat.
Només ens ho passem bé.
Tres, dos, u. Ja!
I tal com predeia, després de tot el que han viscut,
el que volien aquests jugadors era passar-s'ho bé.
Però, tot i així, està clar que hi ha un guanyador.
Sí!
El guanyador és el 514 i el seu equip.
Enhorabona!
Els tres amics us allotjareu a la casa vip.
Però l'autèntica sorpresa és què hi ha al maletí.
Què creieu que hi ha?
Crec que diners.
Obriu-lo.
Inclosa amb l'habitació, teniu immunitat al següent repte!
Pel que fa al repte que he esmentat abans,
aquests tres no hi hauran de participar.
Passen directament al següent joc.
Ens ho hem guanyat. Som els reis de la ciutat.
I al 99 % que no heu aconseguit la immunitat,
abans, quan us parlava de la cursa,
he dit molt la paraula "amics".
Amics.
Algú de vosaltres s'imagina per què?
Mireu.
Us donaré la resposta.
La cursa de sacs era una estratègia perquè anéssiu amb els amics.
Ara, els equips de tres queden consolidats per al joc següent.
I, malauradament, per a tots els amics que hi ha,
de cada grup de tres, només tornareu a la ciutat dos de vosaltres.
Us deixo uns minuts per gaudir de la calma abans de la tempesta.
Després de la competició,
perdré la gent amb qui més m'avenia…
i…
-Quin disgust. -No.
-És un pal. -Sí.
Amb en Jimmy res és el que sembla.
Ploraré. No…
-El més dur és que som amics. -Sí.
-I tu? -Jo soc aquí.
-Aquí. -Som amics.
Potser no és bo per a tu.
Estic amoïnada
perquè elles són amigues meves i ens separarem.
No sé si serà bo o dolent.
I doncs?
Què passa aquí?
Guàrdies, prepareu-vos per dur-los fora.
Porteu les manilles.
Va, som-hi.
Anem a les portes. Guia'ls, guàrdia.
Benvinguts al joc següent.
Ara esteu en grups de tres jugadors
i cadascun d'aquests grups és a punt d'entrar
en un dels 80 cubs que teniu davant.
Seguiu un dels nostres guàrdies de Beast Games
i us portarà al cub que decidirà el vostre destí.
Una autèntica presó. Déu meu.
Ostres.
Què és això?
Mare meva.
Què passarà?
Doncs és real.
Què?
Tot gris. Parets blanques.
És com un hospital psiquiàtric, mare meva.
No sabem què passa.
Tenim un telèfon vermell.
Diu: "Pregunta el que sigui".
Hi ha una mena de passador a la paret amb un joc de manilles.
-Unes manilles extra. -Bé.
-Càmera, telèfon. -D'acord.
Soc en una habitació de psiquiàtric.
Començaré a fer-me cops de cap.
Atenció, gent, què us sembla el vostre cub?
Segur que us pregunteu en què consisteix aquest repte.
Doncs és molt senzill.
Començaré un compte enrere de cinc hores.
Tindreu temps per decidir quins dos de vosaltres passeu
i qui de vosaltres es quedarà encadenat a la paret del cub,
i, per tant, eliminat del programa.
Per fer més fàcil la decisió, hem posat un telèfon als cubs.
El podeu fer servir per demanar qualsevol objecte del món
que us ajudi a decidir-vos.
I si no arribeu a una decisió en les cinc hores següents,
tots tres sereu eliminats.
Per què hem d'estar totes tres juntes?
Per què no algú que em caigui malament?
No m'hauria imaginat això.
Enfrontar-te al teu germà.
Sé que tots sou molt bons amics.
Us desitjo sort a l'hora de triar qui marxa.
Compte enrere!
Teniu cinc hores per eliminar un dels vostres amics més íntims.
Serà una decisió molt difícil.
Sí.
Tio, com ens manipulen.
Jo no vull ser aquí cinc hores.
-Ja. -Espero que no calgui.
Algú vol marxar?
-No. -No.
Només fa un minut i ja estem plorant.
Com ho decidim? Què?
Ja.
Com decidim qui se'n va?
No puc continuar jugant.
I aquesta és la part més dura d'aquest repte.
Perquè la veritat és que ningú vol marxar.
Fa una hora, aquests tres participants treballaven plegats com a amics.
I ara no poden ni mirar-se a la cara.
Hauria de fer-ho i ja està?
M'agradaria pensar que tot passa per algun motiu, però ho dubto.
Marxeu. Sortiu.
Nois, tot just acabem de començar.
Ostres.
Per a alguns, l'amistat val més que qualsevol xifra,
encara que sigui un milió.
1.000.000 DÒLARS
¿Segur que no vols la immunitat pel sacrifici
-que vas fer ahir? -No, gràcies.
-D'acord. -M'està bé
deixar-ho en mans de la sort.
M'estimo aquests homes,
i prego perquè hi hagi felicitat en les seves vides.
En nom de Jesús, amén.
-Amén. -Amén.
JEREMY GUÀRDIA D'OSSOS POLARS
Us estimo, tios.
T'estimo.
Quan vam arribar, ens vam tractar d'amigues.
Si tu decidissis no quedar-te,
si tu ho decidissis,
o jo ho decidís,
jo no ho tindria en compte.
I no pressionaria ningú perquè es quedés.
Tothom té una raó per la qual és aquí.
-Per descomptat. -I jo no…
No diré que la meva raó
o la teva sigui més important o millor…
A mi m'agradaria saber què hi fem aquí.
La meva germana va morir molt jove.
Abans, havia mort el meu pare de càncer, i va deixar la meva mare.
Així que no és només per mi,
és per ajudar la meva família i gent que realment ho necessita.
Aquests diners també m'ajudaran a mi, saps?
M'agradaria tenir una família algun dia, vull ser mare.
Em sembla que no hem de comparar
qui ho té pitjor o qui necessita més els calés.
Sé que no va d'això. És que…
No sé què puc dir
per fer-nos plorar més.
O fer-nos sentir pitjor entre nosaltres.
El joc no va d'això.
De seguida, ha quedat clar que a la majoria dels cubs
els costaria decidir
qui s'encadenaria a la paret.
Però, per a altres, era obvi que hi havia algú en desavantatge.
Ostres.
Aquí la cosa està entre l'AJ i l'Aylla.
Quan veus que tens algú al voltant,
no el deixes de banda.
Mare meva.
Soc amb dos germans i m'han dit
que soc qui marxarà.
Ja m'ho han dit.
Jo els he dit: "D'acord, si me'n vaig jo i no podeu decidir entre tots dos,
podeu venir amb mi".
A veure què fan.
Ha de marxar un de vosaltres.
No, crec que ha de marxar un dels tres.
-Sense vosaltres, no marxo. -Això.
Aquesta és la qüestió.
Amb la teva decisió, acabarem marxant tots.
Això vol dir que tu te'n vas.
-No penso cedir. -Exacte.
-Et defenses. -I tu ets tossut.
-Es nota. -Et defenses.
Si caic jo, caiem tots.
Estàs negociant la teva fi.
-Si tu… -Ho diré…
Ho diré una vegada més.
El que estàs dient és que vols negociar la teva fi.
Passen moltes coses a la meva vida,
vull ser coherent amb els meus pensaments
i no us vull f***, però he de ser forta per mi mateixa.
No us vull fer mal, però tampoc…
vull cedir, i em sento menystinguda,
està clar que estic tota sola,
i no vull que es fiquin amb mi per això.
No vull que penseu
que penso: "Em rellisca si se'n van sense mi".
Ves amb compte, potser et veuen com la dolenta.
Sé que em diran que soc dolenta.
Noto que tots us esteu atabalant una mica.
No patiu, perquè al principi d'aquest repte,
us vaig fer veure que hi havia un telèfon a les vostres cel·les.
Llevat que vulgueu que tot el grup sigui eliminat,
us recomano que comenceu a fer trucades.
Ha dit que podem demanar el que sigui.
Què es pot demanar que ajudi a prendre la decisió?
Se m'acut que fem un joc
i que qui perdi sigui l'eliminada.
Al joc que juguem,
tots hem de saber com s'hi juga.
-Podríem llançar un dau. -Un dau?
-Sí. -D'acord.
Línia Beast, com et puc ajudar?
Volia saber si podem demanar un dau.
-Ara mateix. -Gràcies.
Ostres, gràcies.
Gràcies.
Chandler.
Teniu un Monopoly?
De seguida us l'enviem.
Una baralla de cartes i una pizza.
El joc d'Operació.
-Dos daus. -Pizza i daus.
Un cronòmetre, si us plau.
Gràcies, tio.
Quina…
-Quina habitació? -Ei.
Moment jenga!
Visca!
Uns daus tan grans que fan riure.
El nostre pla és aconseguir unes cartes.
Dos daus, i marxa qui tingui el número més baix.
Qui tregui l'as d'espases s'emmanilla.
-No vull fer-ho. -Ningú ho vol.
Passi el que passi, us estimo.
Vinga, a jugar.
El cor em batega com mai.
-Quin rotllo. -Ho sento, és que…
És intens. Ho entenem.
Te n'aniràs aviat.
Mai havia suat jugant a jenga.
Aquesta tirada de dau val cinc milions de dòlars.
Som-hi.
Bé, ha sortit el número més baix.
-És un dotze. -Guai, tio.
No.
No fotis.
He perdut.
Cody, em sap molt greu!
Ho sento molt, Cody!
Cody.
-Tranquil. -T'estimo, germà.
Us estimo. Sort als jocs.
-T'estimo molt, de debò. -Jo també us estimo.
I ara foteu el camp i guanyeu el repte, d'acord?
Pau, germà. Sou llegendes.
-Pau, Zach. -Gràcies, Andy.
Gràcies a tu.
Queden tres hores i 62 dels 80 cubs originals
encara són al joc.
A mesura que passa el temps, les peticions que rebem
comencen a ser més interessants.
Com et puc ajudar?
Un joc de Monopoly, d'acord. Alguna cosa més?
Qui ha demanat això?
Quan dic que demanin qualsevol cosa, ho dic seriosament.
Bona noia.
No eren els únics aprofitant-se del joc.
Dos vestits de princesa i un de príncep blau.
Màquina de granissat, de sucre filat.
Molaria una piscina.
I després una pizza de pepperoni.
Entesos.
-Caram. -Aquí teniu les vostres coses.
Sí, ara n'arriben més.
D'acord, us veurem a la festa.
-Porta amics. -Sí.
S'han tornat bojos.
I crec que aquesta gent s'ha oblidat
que hi ha cinc milions de dòlars en joc
perquè les peticions cada cop són més esbojarrades.
-Pilotes de piscina? -Una vident?
32 parells de mitjons.
Ei! Un tatuador!
Et pots fer amic d'algú sense tatuar-te impulsivament?
-Ai, mare! -Quina passada!
-Vull que en Jimmy ho faci. -Vull que en Jimmy ho faci.
D'acord.
Això no pinta bé.
Però la diversió de les peticions no pot durar gaire.
-Gràcies. -Aquest cub ha decidit jugar
una partida a tres de l'Uno.
-Sense prèvia, oi? -Sí!
Però amb l'estrès de cinc milions de dòlars en joc…
Uno.
després d'haver guanyat, la jugadora 680 ha fet trampa per ajudar el seu amic.
Uno! Sí!
-Sí! -I mentre alguns fan trampa
o no volen perdre…
Crec que hauríem de jugar una altra partida.
És perquè has perdut.
Altres decideixen renunciar al joc
-i provoquen autèntic pànic. -No hi jugo.
-No jugues? -Agafa la carta.
-Què? -Agafa-la.
-És aquí, agafa-la. -No!
-Hazim! -Es retira!
Vols marxar?
-Ningú vol marxar… -Doncs agafa una carta.
No he format part de la conversa.
Us donaré deu segons més i no us pressionaré.
Suposo que ningú vol jugar.
Suposo que tenim dues hores per tornar-ho a decidir.
I mentre ho decideixen,
els participants d'aquest cub tenen conflictes propis.
Tenim els taps, l'últim que entri a la bossa se'n va.
No m'hi veig, tot és blanc.
És més difícil.
Sí!
Bé.
-Ha entrat. -Me'n vaig.
-En paus? -Sí!
-Segur? -Sí.
No, és mentida.
Ens n'anem tots.
-Ho dius de debò? -I tant.
No és conya.
-Quina p*****. -Ja.
I a sobre surt a la tele.
Si us plau, no ens facis això. Ens hi havíem posat d'acord.
Tens 33 % de possibilitats de sortir.
Això és menys d'una oportunitat per a tu.
Proposo que un passi i que juguem tu i jo.
I així és el 50 %.
Deixa-m'ho pensar perquè entenc el que dius…
-Arribar a un acord. -Però vull pensar-m'ho.
-Un acord mutu. -Tot i que està clar
que no volia jugar,
potser ha canviat d'opinió després de vint minuts de manipulació.
Hem pensat que a la merda, ho tornem a fer.
Ell no hi participa, però qui guanyi
ho tindrà present d'ara endavant.
Torneu a jugar a les cartes?
Nosaltres dos,
-al més baix. -De debò?
No hi jugues?
Barallo les cartes.
He tingut una oportunitat i ara ho espatllaré.
Només vull que això s'acabi ja.
Tres, dos, u.
M****.
Us he dit que ho faria.
Us ho he dit.
Que us ho f****, tios.
De veritat, que us f*****.
Pensaran que ets malvat,
-però ha funcionat, no has jugat. -No. Hem…
El meu germà i jo hem estat comunicant-nos en secret tot el temps.
I ella no ho sap.
Adeu!
Déu meu!
Soc un geni!
I mentre el temps encara corria,
la urgència de trobar algú per eliminar es feia molt patent.
I la majoria…
El número assassí és…
dos.
deixa els cinc milions de dòlars a l'atzar.
Tres.
Si li surt un dos,
serà eliminada.
-Caram. -Quin pal.
Quatre, tres, dos.
-Ha tret el més baix. -No, tia!
Implacable.
Sort, tio.
És implacable.
Fins i tot, els cubs que fa una hora s'ho passaven bé
ara s'enfronten a la cruel realitat del que han de fer.
-Ostres, és ara. -No miris, Karl.
Us estimo, nois.
I l'última persona que se salva…
-Ostres. -930.
Em sap molt greu.
Quin greu.
Se't trenca el cor.
A veure, ja és l'hora?
-Crec que sí. -Bé.
-Us estimo. -Gràcies.
De res.
-No ploris. -T'ho agraeixo.
-No et decebré. -Tranquil.
No et decebré.
-D'acord. -Ho donaré tot.
I ara, quan només queden cinc minuts,
els jugadors comencen a acomiadar-se dels seus amics.
Us estimo moltíssim,
perquè no m'acostuma a passar que la gent sigui forta.
Sempre he de ser jo la forta.
Així que… t'admiro com si fossis una germana gran.
No ho he dit, però vull dir-ho ara, abans que passi l'oportunitat.
Aquest no és el lloc on vull ser,
però m'alegra ser-hi.
M'alegra ser aquí amb gent amb qui puc obrir-me,
i no arraconada sense poder obrir-me.
Demanem una baralla de cartes: el número més baix s'elimina.
-Tots llançarem una moneda. -Ai, mare.
La llanceu tres cops i ja està.
Demanem tres entrepans, un amb dos talls de carn.
I serà el factor determinant.
En aquest joc, són dos daus.
El número més alt guanya.
Sis.
Símbol del dòlar.
Els entrepans maleïts.
-L'entrepà dels cinc milions. -Sí.
Esperem que estiguin bons.
Símbol del dòlar.
Un, dos, tres.
Bé.
-Ho sento molt. -No passa res.
-Jas. -Tranquil·la.
Aquí n'hi ha un, dos.
-Un, dos. -Un, dos.
Quatre.
Renoi.
M****.
Estem f*****.
Me'n vaig, nois.
Me'n vaig a prendre l'aire.
Amics per sempre.
-Ets fantàstic. -Sí.
Marxeu d'aquí, nanos.
-Para. -Aneu a totes.
Els espectadors voldran saber, ¿si poguéssiu tornar enrere,
hauríeu premut el botó del milió?
Estic satisfet amb qui era abans del milió,
les coses m'aniran bé després.
I, a mesura que el rellotge s'acosta més i més al zero…
Queden exactament 60 segons.
Has triat jugar i has perdut.
En alguns cubs no poden decidir
qui del grup ha d'emmanillar-se a la paret.
No ens facis això, t'ho suplico.
Primer ens engresques per jugar
i ara passes.
Ets un m******* .
Realment estem perdent el temps aquí,
-xerrant… -Tu també fas perdre temps.
No el vostre.
Anava cap a tu
a abraçar-te.
Has perdut temps.
Venia a fer-te una abraçada i a agrair-t'ho.
Això és el que pensava fer.
I tu has decidit que no.
Perquè has perdut.
No saps perdre.
25 segons.
Tots marxem
perquè dos nanos de vint anys volen anar a comprar Lamborghinis.
Us he donat la mà?
He signat algun document?
Perquè si no està per escrit, no és real.
Oi?
S'ha acabat el temps.
Tots dos sou egoistes.
He dit: "No els deixaré guanyar".
Sou uns marrecs, m'oblido que teniu vint anys.
He perdut el temps amb criatures.
El que ha passat no està bé.
Ets un fracassat, perquè has perdut aquest joc.
De debò.
Set cubs no han pres a temps una decisió,
per tant, tots són eliminats.
En Jimmy no en té ni idea, del que ens acaba de fer.
La gran majoria d'eliminacions en grup que acabeu de veure
han estat resultat de no haver pres una decisió.
Però un d'aquests cubs ha estat eliminat per la seva indecisió.
-Queden exactament 60 segons. -Mare meva.
Si ningú s'emmanilla, tots esteu eliminats.
Ho haureu de fer per mi.
M'aixecaré amb tu, Sam, però jo no ho faré.
Ajudeu-me a aixecar-me, no tenim temps.
No.
Som amb tu, però no te les podem posar.
Poseu-me-les, si us plau.
Va, Sam, no podem.
No podem.
És l'última cosa que demano. Feu-ho per mi, si us plau.
-Ajudeu-me, si us plau. -Sam.
Sé que ho he de fer.
Però és que no comptarà.
Posa-te-les tu.
-No crec que… -S'ha acabat el temps
-i si no estàs emmanillada… -Ja està.
-tots esteu eliminats. -Ja.
-Ha fet clic. -Sí.
Nois, ho heu fet quatre segons tard.
Em sap molt greu.
Apagueu els llums!
94 persones han estat eliminades
i 148 passen al joc següent.
Cuideu-vos.
QUEDEN 148 JUGADORS.
Ara som en una ciutat aclaparada per la pena i el dolor,
per a aquells que es van sacrificar per nosaltres.
Es van emmanillar a la paret,
amb llàgrimes als ulls mentre nosaltres marxàvem.
I és un honor i un privilegi seguir aquí.
I sé que només és el principi.
Tenim les emocions a flor de pell i vull relaxar-me una mica.
La 225 va dir que ens faria caure a tots dos.
Nosaltres seguim i ella no.
Malauradament, no se'n va sortir.
Era fora des del principi, i ho sabíem.
9:00
Comença un nou dia i, per celebrar-ho,
he portat un regal gegant d'or per als concursants.
Fem-lo entrar.
Bon dia a tots!
Com esteu?
-No. -És un regal gegant d'or.
Soc a l'entrada,
per si voleu venir a saludar, he portat un regalet.
Ahir va ser una mica cruel.
-A tots se us veia tristos. -Sí.
-Per això, us porto un regal.
Us vull animar.
Ja, obre'l tu.
És molt senzill.
Aquest regal gegant d'or serà de qui el toqui primer.
D'acord, encara no he acabat d'explicar-ho, però…
-De debò? -Volia dir que, un cop el toquis,
no et pots fer enrere.
Què creieu que hi ha?
-Un dòlar. -Aquell cavall.
L'eliminació.
Tu què creus?
Podria ser una clau o l'eliminació.
Sento molta gent dient "eliminació".
-Preparats per veure què hi ha dins? -Sí!
Guàrdies, ho podeu obrir?
Hi hagi el que hi hagi és definitiu.
406 KARIM, FOTÒGRAF
-És un bitllet a l'illa! -Hi ha un bitllet a l'illa!
El 406 acaba de rebre el primer de molts bitllets
per anar a l'illa privada d'1,8 milions, un paradís tropical,
que guanyarà un dels jugadors que veieu aquí.
I també, dins d'aquesta capsa, hi ha una pistola de bengales.
Què creus que fa la pistola?
Dispara-la per esbrinar-ho.
És broma.
El departament legal no m'ho permet.
Ei!
Som-hi!
Aquest bitllet representa un seient a l'helicòpter.
Però el que heu de saber de l'helicòpter
és que hi caben exactament sis persones.
Tu només tens un bitllet.
Així que tinc cinc bitllets més,
que has de donar a qui vulguis.
Tu tries.
Passa-t'ho bé.
Crec que, òbviament, li donarà al seu germà.
-Òbviament, l'opció número u. -Ja.
La 409 ha estat amb mi des del primer dia de la competició.
Ho ha viscut tot amb mi.
Ell és en Z, també ha estat amb mi des de fa temps.
I és habibi,
és egipci, com jo.
Som-hi, tio. Gràcies.
-Ei. -Endavant!
Això vol dir que només queda un bitllet.
Qui és l'última persona que tries per anar a l'illa?
Aquesta persona no va acceptar el milió
i no em va fer fora, vine aquí, T.
Ella va rebutjar un milió per ell
i ell li ha tornat amb un seient a l'helicòpter.
Això sí que és el karma.
I així se'n va el primer de deu helicòpters!
Als 142 de vosaltres que seguiu a la ciutat,
només vindran nou helicòpters.
Això vol dir que només 54 de vosaltres anireu a l'illa.
Si no aconseguiu un seient, sereu eliminats.
Que vingui l'helicòpter següent.
He amagat un bitllet en algun punt aleatori de la ciutat.
Sort.
Jo de vosaltres, correria molt.
El vostre futur depèn d'això.
Heu sacrificat els vostres amics,
heu rebutjat xifres de diners exorbitants
i heu lluitat amb dents i ungles per ser aquí.
No deixeu que hagi estat per no res.
Subtítols: Montse Meneses Vilar Iyuno