Vi snakker om en levende sirene.
Damon er fullstendig hengiven til meg.
Denne greia som ble levert med beboeren i hvelvet,
jeg tror den ble lagd i helvete.
Det er en stemmegaffel.
-Damon, det er over. Du er fri nå. -Skulle ønske det var tilfelle,
men min jobb med henne har så vidt begynt.
Jeg håpet virkelig at når vi tok Sybil
ville det bryte kontrollen hennes over ham.
Men på en eller annen måte har hun fremdeles grep på ham.
Hva mer er det å gjøre?
Du har fremdeles for mange tilknytninger.
For mange som vil kjempe for deg. Det burde vi gjøre noe med.
-Lockwood! -Damon, vent!
Sirenene bruker tankekontroll for å lure ofrene sine i døden.
Noen mener at de er djevelens sendebud.
Hver historie må vel begynne et sted.
ÅR 750 F. KR.
Fortell meg en historie.
Hva slags historie?
En lykkelig historie.
For lenge siden,
i en landsby som lå akkurat her,
bodde det en mann, Arcadius.
Vennene hans kalte ham Cade, og han hadde mange.
Han var en god mann, elsket og respektert.
Men Cade kunne gjøre noe som ingen andre kunne.
Han kunne lese tanker.
-Var han synsk? -Den første synske.
Det var denne evnen som ga ham så mye empati,
og det var denne evnen som skulle koste ham livet.
Det du forestiller deg, bror,
det er urent.
Forbudt. Hvis du slipper meg dypere inn i sinnet ditt
kan jeg kanskje stoppe lystene dine.
Cade ønsket bare å hjelpe, men han hadde gått for langt.
Og mennene, som fryktet hans evner, vendte selv vennene hans mot ham.
Og det var da Cade fikk vite om
det i mennesket som ikke engang hans evne hadde klart å vise ham,
ekte ondskap.
Jeg ba om en lykkelig historie.
Men det er det, kjære søster,
for gjennom døden seiret Cade.
Helt siden det øyeblikk
ble onde mennesker dømt for alltid for sine onde gjerninger.
Cade fikk sin hevn,
og det skal vi også få, en dag.
-Hei. -Hei.
Bare så du vet det,
bare fordi jeg sover over hos Bonnie,
betyr ikke det at du ikke kan sove i din egen seng.
Nei, jeg sov over på Rustkammeret.
Jeg tenkte jeg skulle gi dere litt tid.
-Hvordan går det med Bonnie? -Hun er limt fast til Enzo,
til tross for alt det ille han sier til henne.
Det trengs et par dager til med utsulting
før hun kan begynne med menneskelighetsbryteren hans.
Hvis noen kan få ham tilbake er det Bonnie.
Vet du hva, jeg burde gå.
Alaric og jeg har et lite stevnemøte med en sirene.
Vær forsiktig.
Du vet hva Sybil kan gjøre når hun kommer inn i hodet ditt.
Så lenge denne stemmegaffelen ringer kan hun ikke det.
Fins det en kort måte for en forlovet person
å si "lykke til", og "jeg er med deg i ånden"?
Ja, jeg tror det er "jeg elsker deg".
Jeg elsker deg også.
Hei. Takk.
Takk dagmammaen. Hun gjorde det mulig.
Hei.
Jeg sa at du ikke trengte å komme i dag.
Vel, jeg hørte at det var mangel på kaffe og kom løpende.
Vel, vi er faktisk midt oppi et stort prosjekt,
-så kan ikke du ta... -Stort prosjekt? Høres ille ut.
Har dere fanget ei jente i kjelleren?
Bare tuller.
Ok. Jeg skal la dere få holde på.
Jeg kan bare takle én fristerinne om gangen.
Uansett, noe nytt fra Damon?
Ingenting, og det uroer meg.
Hei.
Jorden kaller bondetampen.
Er du Peter Maxwell?
Pete eier stedet. Jeg er bare leid inn for å hjelpe.
Jeg heter Lou. Kan jeg hjelpe deg?
Jeg må snakke med Pete.
Som du vil. Han kommer snart tilbake.
Hva bringer deg ut hit?
Vet du, det er vanskelig å si.
Det er faktisk ikke jeg som vil finne sjefen din engang.
Det er en kvinne, og jeg bruker det ordet løst,
som heter Sybil som vil det.
Så, uten å kunne forklare,
er jeg her.
Høres ut som at hun tuller med hodet ditt.
Du aner ikke.
Det gjør jeg kanskje. Jeg har vært gift fem ganger.
Jeg tar det tilbake.
Du forstår meg, Lou.
Du skjønner, haken er den at jeg og Sybil hadde en greie,
men det er over. I teorien er jeg en fri mann.
Men allikevel
gjør jeg det jeg tror hun vil at jeg skal gjøre.
Mellom oss sagt ville jeg sikkert drept for henne.
Pete er snart tilbake. Jeg må jobbe videre.
Nei, du må gjøre alt jeg sier.
Bare svar på et siste spørsmål for meg.
Hva er det verste du har gjort?
Jeg drepte en av de konene jeg nevnte.
Fikk det til å se ut som et uhell.
Ikke rør deg.
Søren. Jeg heiet på deg, Lou.
Helt sant.
Nå, som du sa,
fortsett arbeidet.
Den allmektige sirenen fanget av en gaffel.
Sier mannen som kan drepes med en pinne.
Hva er det med denne som gjør så vondt,
og hvorfor gjør den vondt for barna mine?
Og jeg som trodde at dere skjønte meg fullt ut.
Det virker ikke sånn.
Hvis dette avbryter tankekreftene dine,
hvorfor er da Damon fremdeles i din vold?
Jeg lekte med det dypeste av hans underbevissthet.
Hvis Damon fremdeles tjener meg er det fordi dypt nede vil han det selv.
Hvorfor gjør du dette mot ham?
Alt handler om Damon.
Er dere ikke litt nysgjerrige på hvem jeg er?
Nei, faktisk ikke.
Det eneste jeg bryr meg om er å redde broren min.
Vel, heldigvis er svaret på spørsmålet ditt
en fortelling om meg.
Du liker historier, ikke sant, professor?
Jeg foretrekker faktabasert.
Da kommer du til å elske denne. For lenge siden,
i en liten landsby ved Middelhavet, bodde det ei jente.
Ettersom hun vokste opp begynte hun å vise synske evner,
noe som hadde vært forbudt i landet hennes
så lenge man kunne huske.
Skjebnen til de synske var eksil.
Derfor endte vår stakkars, uskyldige, forlatte landsbyjente
på en flåte,
og strømmene bar henne til steinene på en kald strand langt borte.
Men selv om hun var forlatt var hun ikke alene.
Hun traff en jente på øya.
I eksil sammen,
forbundet gjennom synske evner, to søstre i alt annet enn blodet,
skjebnebestemt fra da av
til å en dag bli sirenene.
Så, du skjønner, Stefan,
jeg skjønner hvorfor du vil gjøre alt for broren din.
For min søster vil gjøre alt for meg.
Vil gjøre?
I nåtid?
Glemte jeg å nevne at vi er to?
Meg her inne, og hun der ute.
Kan du være så snill å slutte med det?
Det er fullstendig overdrevent.
Hva mener du med to sirener?
Jeg trodde du var lærd.
Hver eneste mytologiske tolkning av hvem jeg er
nevner sirener i flertall.
De samme mytene sier at nedre halvdel av deg skulle vært fugl.
Heldigvis for oss alle,
kan man ikke stole på alt man leser.
Nok. Hvem er hun?
Ha tålmodighet, Stefan.
Jeg lover at du finner det ut snart nok.
Faen.
MØTES VED POSTKASSEN
Ikke rør deg, ellers ringer jeg politiet.
Praktikanten.
Dagmammaen.
Georgie, ikke sant? Bryter du deg ofte inn hos folk?
På en eller annen måte må jeg komme meg til Alarics seng.
Ok, sjefen bare ba meg
om å hente journalen hans,
og som en idiot glemte jeg å be om nøklene.
Jeg tenkte bare jeg skulle unngå en pinlig samtale.
Når jeg ringer nå blir det nok enda pinligere.
Ok.
Kanskje du burde bli her.
Kanskje du burde holde deg til høneblunder og snacks.
Greit. Jeg ringer Ric.
Jeg ville ikke gjort det hvis jeg var deg.
Du må være Peter Maxwell.
-Hvem faen er du? -Damon Salvatore. Også kjent som...
Han som grillet den lille oljeapen din der borte.
Jeg tror ikke det brannsluknings- apparatet vil gjøre susen.
Lou skal til den evige ilden.
Før du ringer vil jeg at du skal stille deg et spørsmål.
Hvis jeg nettopp drepte tjeneren din i kaldt blod,
hvorfor skulle jeg nøle med å drepe deg?
Flink gutt.
Det var et lurespørsmål, Pete. Jeg kan ikke drepe deg ennå.
Det er vel en trøst.
Har du møtt ei jente som heter Sybil? Omtrent så høy, veldig pen,
ansiktet hennes råtner når hun ikke får menneskekjøtt?
-Du er gal. -Jeg tar det som et nei, Pete.
Men det kan jo hende at du lyver.
Nå, si meg sannheten. Aner du hva jeg snakker om?
Nei. Alt du sier høres sprøtt ut.
Søren. Jeg skal gjøre dette så enkelt som mulig.
Du har noe som Sybil vil ha. Jeg skal levere det.
Ta det du vil ha og dra.
Det er ikke en mulighet, Pete.
Jeg vet ikke helt hva jeg leter etter.
Så hvordan skal du finne det da?
Vi, Pete. Vi.
Alt jeg vet er at det er et klenodium i Maxwell-familien,
men underbevisst er jeg ganske sikker på
at jeg kjenner det igjen når jeg ser det.
Så, hvor bør vi begynne å lete?
Jeg aner ikke. Den eneste familien jeg har er sønnen min.
Du må tenke godt etter, for livet ditt avhenger av det.
For et par år siden døde bestemoren min.
Hun etterlot en eske med greier.
Det høres lovende ut. Hva slags greier snakker vi om?
Jeg vet ikke. Jeg har ikke kikket.
Familie er et litt sårt tema for meg.
Tro meg, jeg kjenner følelsen.
-Hvor er denne esken, Pete? -Et eller annet sted i lagerrommet.
Sønnen min lette etter den for en stund siden. Kanskje han fant den.
Bra. Ring junior. Få ham hit. Nå.
Det er Seline. Tar du deg av dette?
Ja.
Seline. Mistenkelig navn. Veldig sireneaktig.
La oss bare fokusere på deg og søsteren din.
Jeg tror jeg bare venter til Alaric kommer tilbake.
Du haler ut tiden. Hvem er hun?
Tror du at å skade meg vil få det til å gå fortere?
Takk.
Til tross for at de nøyt hverandres selskap,
hadde jentene enda en følgesvenn. Sult.
Den som hadde levd lenge på øya hadde en plan.
Rop på dem med meg.
De kommer ikke til å høre oss.
Hev stemmen din, og sinnet ditt vil strekke seg for å møte den.
-Hjelp! -Her borte!
-Hjelp! -Hjelp!
-Vær så snill! -Her borte!
De hørte oss.
Skipet kommet hitover. Vi er reddet.
Her borte.
Men jenta på øya visste bedre.
Hun hadde gjort det før.
Ropt på passerende sjømenn med tankene.
Men uansett hvor skarp hennes synske evne var,
var sandbankene rundt øya skarpere.
Så dere strandet skipet?
Utslettet det er mer korrekt.
Det knustes mot steinene, og sjømennene druknet.
Men det gode var
at de herlige forsyningene deres snart ble skylt i land.
Tidevannet var ikke i vår favør i dag.
Dette er alt som skylte i land.
Visste du at dette ville skje?
Det er ingenting på øya,
bortsett fra bær og villsvin.
Dette er lettere,
og morsommere.
Søster. Ikke gråt for dem.
De sjømennene var fra landsbyen vår.
De samme som sendte oss hit for å dø.
Aldri igjen.
Hvis vi ikke kan overleve på det Gud har gitt oss,
er det ikke meningen at vi skal leve.
Lover du?
Stopp meg hvis dette høres kjent ut.
Et godt søsken, fast bestemt på å leve som en munk,
og et selvopptatt ondt søsken,
villig til å drepe for å stille sulten deres.
Kom igjen. Du tar den. Likhetene er altfor gode.
Vår historie er deres historie, Stefan.
Så, her er testen.
Hvilken av dem er du?
-Hva tror du? -Det er et panserornament, Pete.
En gammel Rolls Royce.
Jeg tror også du er i ferd med å miste et virkelig liv.
Hør her, jeg gjør som du sa.
Gjør du? Jeg sa at du skulle finne det jeg trenger.
Ikke komme med masse skrot til meg.
Hvor fikk du tak i den klokka?
Sønnen min ga den til meg. Hva har det å si?
Ganske mye, siden det er et familieklenodium.
Gi meg den.
Du tar jernurt.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Du løy for meg, Pete,
og du vet hva som skjer med løgnere.
De kommer til helvete.
Donovan?
Pappa.
La meg se.
Greit, det er ikke så ille. Legg litt press på.
-Det skal gå bra. -Ikke lyv for meg, Matt.
Det kommer til å gå bra hvis du gjør som jeg sier.
-Hva gjør du? -Du må drikke dette blodet.
-Hvorfor det? -Jeg forklarer senere,
men akkurat nå må du stole på meg.
-Drikk. -Nei.
-Hva skjedde? -Jeg skal forklare alt,
men først må jeg forstå hvorfor Damon ville skade deg.
Mener du at du kjente denne fyren?
Jeg kjenner ham. Han er ikke død.
Ikke egentlig.
Jeg vet det. Dette gir ikke mening,
og jeg fant deg for noen måneder siden, men jeg sa ikke noe om dette.
Jeg beklager, men jeg lover, hvis du drar nå
skal jeg forklare alt.
Jeg vil ikke at du skal se det som skjer nå.
Hva?
Jeg føler meg litt teit som ringer. Det er sikkert ingenting.
-Hva står på? -Vel, praktikanten din, Georgie,
hun brøt seg inn i huset.
-Hun gjorde hva? -Og hun tok en bok.
En død fyrs journal. Hun sa at hun skulle gi den til deg.
Er du like hel? Og jentene?
Ja. Hvordan det? Burde jeg være mer urolig?
Hun er bare litt rar, ikke sant?
Det går bra.
Takk for at du ringte. Jeg ringer tilbake, ok?
Hallo?
Georgie.
-Jeg er her. Beklager. -Vent!
Hør her, vi trenger ikke være fiender.
Damon og jeg hadde ikke noe med Rustkammeret å gjøre
før du besatte ham.
Hvis vi er fiender er det fordi du valgte denne veien.
-Jeg ba ikke om dette. -Herregud.
Du høres akkurat ut som henne. Alltid et offer.
Hun insisterte på at øya ville gi dem mat,
og da den ikke gjorde det skaket det troen hennes.
Gud ga ikke det de trengte.
Det var opp til søsteren hennes.
Den andre sida av øya var villsvinenes territorium.
Det var farlig, men hun visste at hun måtte jakte.
Og se. Gud var god.
Eller kanskje det ikke var noen villsvin på øya.
Du fortsatte å lure skip til klippene, og drepe for mat.
Og vet du hva det verste var?
Det var ikke noe proviant på skipene.
Bare sjømenn.
Så, en uskyldig jente ble et monster
fordi hennes eldre søster tvang henne til å tilpasse seg hennes livsstil,
selv om det betydde å drepe og spise mennesker for å holde seg levende.
Så, jeg spør igjen.
Hvilken av dem er du?
Dette er alt du trenger å vite.
Uansett hva jeg og Damon har gjort mot hverandre,
er det tilgitt.
Han er broren min og det er ikke noe du kan gjøre
som vil forandre på det.
Jeg tror du har overvurdert søskenet ditt.
Og jeg har visst undervurdert mitt.
Hei, sjømann.
-Hva har du gjort med meg? -Jeg er i hodet ditt.
Vel, vårt hode, på sett og vis.
Mine minner, ditt hode.
Den dumme gaffelen din sluttet å ringe.
Du kan ikke flykte.
Så, gå med meg.
Er det her du skal bryte ned psyken min?
-Prøve å knekke meg? -Vanligvis, ja.
Men sjefen har andre planer for deg.
"Sjefen"? Hva snakker du om?
Han mener at du er verdig å få høre hele historien.
Skal vi fortsette?
I årevis levde søsteren min og jeg som kannibaler.
En med vilje, og den andre uvitende,
helt til jeg oppdaget dette.
Hvor søsteren min begravde sjømennene hun myrdet.
Kun synlig ved lavvann.
Det er et perfekt gjemmested.
Du oppdaget det?
Du er ikke jenta fra øya, er du vel?
Du er landsbyjenta.
Jeg prøvde.
Jeg prøvde hardt å være god.
Søsteren min tvang dette livet på meg.
Forventer du at jeg skal ha sympati med deg
etter alt du har gjort?
Kanskje, kanskje ikke.
Det handler om det samme spørsmålet.
Hvilken sirene er ditt åndedyr, Stefan?
Kom igjen. Slutt å leke. Vi vet begge at du ikke vil drepe meg.
Hvorfor ikke? Det er visst din løsning på alt.
-Kanskje jeg burde prøve. -Jeg beklager, Matt.
Jeg vet at dette skal skremme meg, men frykt er en følelse,
og helt siden jeg skrudde av bryteren
har jeg dem ikke lenger.
Det eneste jeg merker er desperasjon.
Du har rett, Damon. Jeg er desperat.
For en gangs skyld bryr jeg meg ikke om dramaet ditt.
Jeg blåser i at du skrudde av menneskeligheten din.
Jeg vil bare vite hvorfor du ville drepe faren min.
Til mitt forsvar visste jeg ikke at han var faren din.
Jeg trodde alltid at du var en løsunge.
Hold kjeft. Jeg er ferdig med å leke.
Tyler Lockwood blir lei seg for å høre det.
For hvis du ikke spiller med, så dør han.
Kanskje du bryr deg om det.
Selv ikke du er så dum.
Menneskelighet eller ei, ingen ville tilgi deg det.
-Særlig ikke Elena. -Det er hele poenget, din idiot.
Du har visst vært borte en stund, Matt,
så la meg fortelle deg nyhetene.
Det er slutt mellom meg og Elena.
Jeg har faktisk truffet en annen kvinne.
Du lyver. Sist jeg hørte, var Tyler i...
New York?
Lyver jeg eller er jeg helt ærlig
når jeg sier at jeg rev inn i Tylers strupe i natt?
Før jeg tok ham med på en kjøretur.
Jeg lot ham ligge og blø i en grønn Mustang
på parkeringsplassen ved motorveien.
Rett over grensen.
Er det for spesifikt for en løgn?
Ditt trekk, Matt. Klokka tikker.
Hvis du skader Tyler, så sverger jeg til Gud, da dreper jeg deg.
Vel...
Du kan sverge til Gud så mye du vil.
Det er ikke han som lytter.
Stefan, eller Caroline,
virker som at dette er min moderne versjon av en død manns journal.
P.S., jeg tror Georgie er den andre sirenen,
i tilfelle dere ikke vet det.
Ironisk nok er det på grunn av Georgie at jeg vet at veien ut
er gjennom et tunnelsystem bak en av disse veggene.
For å finne den og gå gjennom den,
må jeg fjerne synet og hørselen min.
Mens det er lett å ta bind for øynene,
er det vanskeligere med hørselen.
Uansett...
Ingenting litt vampyrblod ikke kan fikse etterpå.
Det er i hvert fall det jeg ønsker å tro, så,
med den betryggende merknaden,
over og ut.
Jeg kunne ikke tro det.
Alle de årene hadde søsteren min lurt meg til å spise menneskekjøtt.
Men jeg måtte høre sannheten fra henne,
så jeg konfronterte henne.
Du skulle sett ansiktet hennes.
Vent, det får du jo.
Her kommer hun.
-Nei. -Stefan, du har møtt søsteren min.
Seline.
Godt pakket inn.
Et øyeblikk, små fugler.
-Hallo? -Alaric er fanget.
-Hvorfor måtte jeg gjøre det? -Bare stopp der du er, og bli der,
jeg finner deg.
Vi kan snakke om det da.
Kan du fortelle oss en historie?
Klart det, skatt. Hva slags historie?
Ikke noe trist.
Ok.
Jeg vet om en fin en,
men det må bli en hemmelighet.
Ikke si det til mamma eller pappa.
Den heter legenden om Arcadius.
Hallo?
Kan jeg få litt hjelp her?
Det er visst tid for plan B.
Dårlige nyheter.
Plan B suger alltid.
Hallo, skjønnhet.
Jeg har lett etter deg overalt.
Ikke spør meg hvordan jeg vet det, eller hva du skal gjøre,
men Sybil blir veldig glad for å se deg.
-Seline er den andre sirenen? -Hva er mest sjokkerende?
At hun ga meg menneskekjøtt i all hemmelighet,
eller at hun nå går under dekke som dagmamma?
Kom deg ut av hodet mitt. Nå.
Hvorfor det? Så du kan advare Alaric?
Du antar at jeg vil la deg huske dette når du våkner.
Beklager. Ordre ovenfra.
Vel, nedenfra.
Hva har du gjort mot meg?
Det må du si. Hva husker du?
Du konfronterte søsteren din.
Hun gjorde deg til en kannibal mot din vilje.
Og hvem er søsteren min?
Jeg vet ikke.
Så frustrerende.
Hvorfor er du fremdeles her?
Jeg var slått ut, du var i hodet mitt. Hvorfor rømte du ikke?
Og forlate deg med en så dramatisk avslutning?
Så ond er jeg ikke.
Jeg skulle til å svare på spørsmålet ditt.
Hvordan du kan redde broren din.
Men for siste gang, jeg må vite det.
Er du en øyjente eller en landsbyjente?
Vent! Svar meg, Stefan. Dette er viktig.
Hvem er du i denne historien?
Offeret, som prøvde å ikke leve av menneskeblod,
før hans egoistiske bror kom og ødela alt?
Eller er du monsteret som forseglet sin brors skjebne
den dagen du fikk ham til å bli en vampyr?
Som dømte sin bror til en evighet med lidelse
fordi du var redd for å være alene?
Samme som før.
Det er gammel historie.
Det ville overraske deg hvor friskt det er i Damons minne.
Svar meg. Hvem er du?
Jeg er begge.
Jeg tok feil angående deg, Stefan.
Du er verdig.
Du er klar for sannheten.
Da jeg fikk vite sannheten om hva min søster hadde gjort,
for meg, gjorde jeg det eneste et anstendig menneske kunne gjøre,
jeg kastet meg fra klippene.
Da jeg lå døende, ba jeg
om nåde, om kjærlighet,
om tilgivelse.
Men Gud svarte meg ikke.
I stedet gjorde han det.
Mine vakre, ødelagte barn.
Hvem er du?
-Det vet du. -Arcadius?
Alle kaller meg Cade.
Du skal liksom være død.
Ta det rolig, det er jeg.
Søsteren min. Kan du hjelpe henne?
Ja, men det har sin pris.
Hva som helst.
Min søster...
Hun gjorde en avtale med Cade.
Udødelighet, skjønnhet, og ungdom for oss begge.
Hvis vi bare tjente vår nye herre og mester.
Vi spiser kjøtt for å holde oss vakre,
og han samler de onde sjelene
i helvete.
"Helvete"?
Bokstavelig talt?
Kom igjen. Bare fortell meg sannheten.
Hvem er Cade? Hva er han?
Han er svaret på alle problemene dine, Stefan.
Du vil redde broren din?
Det eneste du trenger å gjøre er å drepe djevelen.
Jeg tror deg ikke.
Hvilken del da? Vi snakket om mye.
-Helvete. Djevelen. De fins ikke. -Trodde du på vampyrer
før du forelsket deg i en og ble en selv?
Det er problemet med fakta, Stefan.
De er sanne selv om du ikke tror på dem.
Jeg lover deg, akkurat som søsteren min lovet meg,
at det var en mann som het Cade.
Folk han elsket fordømte ham.
Og bare helt på slutten ga han dem endelig opp.
Bare da lukten av hans brennende kjøtt brant i nesen hans,
så han dem for det de var.
Monstre.
Akkurat som deg og meg.
Så, Cade fordømte dem til gjengjeld.
Med sitt siste pust slapp han løs en så kraftig mystisk eksplosjon
at den skapte sin egen verden.
Kall det helvete hvis du vil.
Det har ikke noe å si hva du kaller det eller om du tror på det eller ei.
Uansett er det der Cade spiser sjelene til de fordømte.
Det er der han venter på deg, Stefan.
Slutt å få dette til å handle om meg.
Jeg prøver å hjelpe broren min.
Men dette handler om deg.
Trodde du virkelig
at alle dine patetiske forsøk på å gjøre det godt igjen
ville redde deg fra en skjebne som du innerst inne vet at du fortjener?
En skjebne som passer til den store Morderen fra Monterey.
Nei.
Det var nesten hundre år siden. Jeg er ikke den samme lenger.
Det har ikke noe å si, Stefan.
Merket vil alltid være på sjelen din,
uansett hvor hardt du prøver å vaske den bort.
Så, slutt å kjempe.
Det er lettere på denne måten.
Kanskje jeg fortjener det.
Men Damon gjør ikke det, for jeg gjorde ham til det han er.
Så, hvis det er min feil, fordøm meg.
Ikke ham.
Damons skjebne er allerede forseglet.
Jeg gikk inn i tankene hans
og lot ham ta en titt på hva som venter ham,
og selv den lille munnfullen var nok
til å få ham til å skru av menneskelighetsbryteren sin.
Han valgte å tjene Cade i all evighet,
heller enn å oppleve enda et øyeblikk av den slags lidelse.
Damon tror på helvete.
Og det vil du også gjøre snart.
For du er like fordømt som det han er.
Så Mystic Falls er oversvømt av overnaturlige vesener,
og vampyrer finnes faktisk?
De lever av menneskeblod og kan også kontrollere folk hvis de vil?
Ok, så hvorfor kunne ikke Damon betvinge meg, da?
På grunn av den klokka jeg ga deg.
Den er full av noe som heter jernurt.
"Et glass jernurt daglig gjør en vampyr ufarlig."
Ja. Hvordan visste du det?
Det er noe oldemoren din pleide å si når hun lagde te.
Hun var senil mot slutten, og...
Å forlate henne var det vanskeligste
ved å dra fra Mystic Falls.
Matt, jeg forventer ikke at du skal tilgi meg for at jeg forlot deg.
Jeg hadde mine grunner da.
De virker ikke gode nok nå, ikke engang for meg.
Vi skulle alle ha kommet oss ut av den byen når vi hadde sjansen.
Hør her, Matt. Kan ikke du gå deg en tur?
La meg gjøre dette.
Praktikanten. Hvor er søsteren min?
Jeg prøvde.
Jeg prøvde å befri jenta i cellen, sånn som du ba om.
Og?
Og hun sa at jeg skulle be deg
om å la henne være.
Hun trenger ikke din hjelp.
Vel, jeg prøvde.
Beklager å måtte involvere deg i dette,
men i dette tilfellet må jeg virkelig drepe budbæreren.
Forresten, jenta du drepte i en bilulykke for noen år siden?
Litt av et brudd på avtalen. Hils Cade fra meg.
Hva?
Hva gjør du?