Din episoadele anterioare - Orice e în acel seif,
promite-mi că nu-l vei elibera.
Trebuie să ştim cu ce avea de-a face pentru a ne lupta cu asta.
Nu te poţi lupta cu asta.
- Vreau să ştiu? - Te va împiedica să intri?
- Nu. - Atunci nu vrei.
- Te pot ajuta. - Trebuie
să-mi dai drumul.
Dragă Elena, eram aşa aproape.
Eu şi Stefan ne-am rezolvat în sfârşit problemele.
Bonnie şi Enzo erau pe cale de a fi fericiţi.
Şi apoi totul s-a schimbat.
- Damon. - Elena?
- Unde eşti? - Chiar aici.
Doare doar la început. Apoi,
devine distractiv.
- Îmi fac griji despre Bonnie. - Enzo!
A pierdut oamenii cei mai apropiaţi de ea.
Şi nici măcar nu poate face o vrajă de localizare.
Magia ei nu a revenit.
Au trecut trei luni până am auzit primul zvon.
O serie de persoane dispărute de pe coasta de vest.
Dar apoi numerele au început să crească.
Ei sunt. Ştiu asta.
Nu se învecheşte, nu?
Nu până acum.
De ce mă iei după tine la filmele astea cu supereroi?
Sunt prea mulţi.
Nu ştiu cine-i cine. Numele lor şi costumele
şi cine zboară şi cine se transformă în gheaţă,
cine face foc, e prea mult.
De asta mă ai pe mine.
Acum am prea multe informaţii. Gata.
Atunci nici eu nu voi mai vedea filmele tale distopice cu adolescenţi.
Nu avem nevoie nici de ele.
Bine,
poate o să mai văd încă un film cu supereroi.
Ştii, sincer,
Mă bucur că a trecut nebunia asta cu vampirii.
Ai grijă!
Ce naiba?
Aproape l-am lovit. Ce face în mijlocul drumului?
Ai grijă!
E mort.
O, nu.
În primul rând, vă aplaud pentru reflexele rapide.
Felul în care ai trecut pe lângă mine, a fost impresionant.
Ce înseamnă asta?
Asta este cunoscut ca o noapte înceată.
Am crezut că vom folosi vechea rutină cu tipul din drum,
şi aproape ne-aţi scăpat.
Poate că e vremea să renunţăm la asta.
Doare.
Ce vreţi?
Ce-ar prinde bine un drum.
Măcar atât să faceţi.
Haide. Conduc eu.
Puţine detalii despre noi,
aşa e corect. Eu şi prietenul meu Enzo,
suntem angajaţi împotriva voinţei...
Nu chiar angajaţi.
Da, mai degrabă sclavi, şerbi, slugi.
Renfields. Urăsc referinţa asta.
Îi vom spune controlul minţii.
Treaba noastră e să aduce cei mai răi oameni, scursurile societăţii
şi să le aducem aici.
Deci, dintre voi doi, cine-i cel mai rău?
Haide. Câştigătorul primeşte un premiu.
Care-i cel mai rău lucru pe care l-aţi făcut?
Am furat machiaj dintr-un magazin cândva.
- Nişte pudră şi un ruj. - Încearcă mai tare.
Care-i cel mai rău lucru
pe care l-ai făcut în viaţa ta?
M-am culcat cu iubitul celei mai bune prietene.
- E mai bine. - De opt ori.
Faci ceva greşit, prietene.
Care-i cel mai rău lucru pe care l-ai făcut tu?
Am furat pastilele de durere ale bunicii
şi le-am vândut cu 50 de dolari bucata.
În timp ce ea murea de cancer.
Cred că avem un câştigător.
Ce câştig?
Tu vei putea muri în cel mai dureros şi chinuitor mod posibil.
- Şi eu? - Ţie îţi vom acorda milă.
Vei muri repede. Se va termina...
Mă ocup eu de ea.
- Faci tu onorurile? - Desigur.
Pe aici. Haide.
Nu, nu, nu.
- Uşor, prietene. - Doamne, nu.
Hei.
Stai liniştit.
Nu are rost să faci o scenă în ultimele tale momente.
Nu vreau să mor.
Da, ştiu. Şi nici eu nu vreau să te ucid.
Dar câteodată trebuie să facem
lucruri care nu ne plac.
- Ce e acolo? - Nu prea ştiu.
Nu trebuie să faci asta.
- Te rog. - Aici te înşeli.
Nu am de ales.
Ajută-mă!
Vrei să ne uităm la televizor?
Nu, voiam să citesc puţin.
Bine, noapte bună.
Noapte bună.
Dragă Elena, pentru săptămâna care urmează,
vei citi veşti de la mine.
Caroline, Stefan şi cu mine am decis
să m pe rând despre eşecurile noastre.
Crede-mă, nu vei vrea
să citeşti trei versiuni ale aceleiaşi poveşti triste
când te trezeşti.
Căutarea lui Damon şi Enzo continuă,
şi nu suntem mai aproape de a şti unde sunt,
cine sau ce i-a luat.
Ne-am promis că vom găsi metode
de a găsit momente de normalitate în fiecare zi.
Aşa nu ne vom pierde minţile.
Dar vorbim doar noi două acum,
şi trebuie să-ţi spun.
E greu.
E cel mai greu lucru pe care l-am făcut în viaţa mea.
Draga mea, felul în care cânţi la chitară l-ar trimite pe Odysseus
în cealaltă direcţie.
Nu ştiu ce înseamnă asta, dar du-te naibii.
Da.
Lasă-mă să te salvez de tine.
Am stricat-o.
Chiar nu ai citit Odiseea?
E cea cu Elena din Troia?
Nu chiar.
Mulţumesc.
Cum poţi iubi pe cineva care cântă aşa prost la chitară?
Pentru că într-o zi vei cânta ca o sirenă.
Şi în ziua aceea, voi şti că mă iubeşti pentru totdeauna.
- De ce spui asta? - Doar dragostea adevărată
te poate face să treci peste lipsa ta de îndemânare.
Vino-ncoace.
Şi apoi le-a tăiat sendvişurile în forme
de inimioare şi stele.
- Fără coajă. - Ce drăguţ.
Nu e?
Spun doar că dacă Ric ar fi angajat dădaca bătrână,
atunci copiii mei nu ar arunca părţi bune
din sandviş.
Milioane de oameni din lumea asta fac foamea în fiecare zi
în timp ce dădaca noastră sexy se joacă cu mâncarea lor.
Mi se pare că-ţi faci griji că se "joacă" cu Ric.
Da.
Conduce Armory în fiecare minut când nu e lângă Lizzie şi Josie.
Doarme pe un fotoliu şi probabil nu mănâncă
mese complete.
Poate...
mănâncă coaja de la sandvişuri.
Vreau să spun că
e sensibil la şarmul dădacei sexy.
Trebuie să avem grijă de el.
E într-un loc delicat.
Ce planuri avem azi?
Eu mă uit din nou peste rapoartele de persoane dispărute
din statele din jur din ultimele patru săptămâni
să văd dacă am ratat vreun tipar.
Super. Eu voi vorbi cu filialele locale.
Poate azi mai fi mai bine.
Da.
- Pa. - Pa.
Stefan, au găsit un corp.
Toţi oamenii pe care i-am urmărit, iar acum avem un corp.
E bine, nu?
E mai bine ca ieri.
Tati, când putem să venim cu tine la muncă să-ţi vedem jucăriile?
Puteţi vedea jucăriile după ce faceţi 18 ani.
Îi daţi telefonul lui Seline, vă rog?
Bine, fetelor, duceţi-vă să vă luaţi costumele de baie.
Am terminat lista Carolinei pentru luni.
- Mai ai nevoie de ceva? - Doar încă ceva.
E vreo şansă să fii o sosie?
Ar trebui să ştiu ce e asta?
Absolut deloc.
Mă cheamă unul din internii mei.
Trebuie să plec. Asigură-te că nu se îneacă nimeni.
Am înţeles.
- Aţi găsit ceva? - Am găsit ceva.
Haide.
Eu şi Georgie ne-am jucat prin seif de câteva săptămâni
încercând să ne dăm seama cum ar putea ieşi cineva fără să fie văzut.
Mi-a spus să nu-ţi arăt ce am găsit
până nu ne spui ce lucru supernatural a scăpat de acolo.
V-am spus. E doar un exerciţiu teoretic.
Conduc locul ăsta de câteva luni,
şi vreau să ştiu totul despre tot ce e aici.
Da.
Mama nai...
Dorian... trebuie să găsim un semnal mai bun.
Sau ar trebui să nu mai fi aşa agitată.
- Deci? Ai spus ceva secrete? - Nu am ce secrete să vă spun.
V-am spus, e doar un...
Exerciţiu teoretic. Da, am înţeles.
Eşti gata să fii dat pe spate?
Cred că da.
Bine, uite.
Orice fisură de aici duce nicăieri, da?
Doar pereţi, praf şi înfundături.
Nimeni nu poate ieşi fără o lingură şi ani de săpat.
Pot? Verişoara mea şi-a pierdut
auzul şi vederea când era mică,
dar a devenit foarte bună la a se deplasa singură
pentru că celelalte simţuri au fost amplificate.
Ceea ce m-a făcut să mă gândesc. Vino pe aici.
- Aşa. - Bine,
acum îţi vei lăsa degetele să meargă.
Haide.
Găseşte ieşirea.
- Ce e asta? - A găsit-o.
Da!
- Am aruncat fata. - De ce? Putea fi desertul.
Ştii regulile. Seara trecut le-am cam întins.
Vrea un rău adevărat, nu aceşti
fraieri de categorie uşoară cu care am hrănit-o.
Da, ar trebui să te ocupi de asta.
Încerc.
Ceea ce e mai mult decât tine.
Asta e o carte bună.
Cât va dura acest măcel?
Câte corpuri vor mai fi luate până se termină?
Te aude.
Ne poate intra în minte. Ştie ce simt.
Nu avem motive să ne dăm peste cap să o supărăm mai tare.
Mai ai vreo fărâmă de control?
Eu mai am cam...
nu ştiu, doi la sută.
Nu-i nevoie de voinţă liberă. Am apăsat pe buton.
Am oprit umanitatea. Sunt pe pilot automat.
Îţi recomand asta.
Deci chiar nu mai ai nimic în tine?
Doar simţul umorului
şi o nouă apreciere pentru literatura de fete.
Scuze, te-am trezit?
Când se va termina?
De câte corpuri mai e nevoie până te vei sătura?
Nu rezolvi nimic dacă ţipi.
Încearcă să rogi frumos.
Ai primit un răspuns?
Ştiu că nu e cine ştie ce, dar e o pistă.
Toţi oamenii care au dispărut de pe cărarea asta
pe care i-am urmărit, şi ăsta e primul corp care apare.
Probabil pentru că nu are de-a face cu ceea ce căutăm noi.
Da, nu pot gândi aşa.
Trebuie să consider că fiecare indiciu
este cel care ne va duce la ei.
Stefan.
De fiecare dată când facem asta îmi permit să sper puţin.
Şi când ajungem la nimic, mi se frânge inima
încă puţin.
Nu ştiu cât mai poate să o ducă aşa.
Bonnie.
Nimeni, nici Caroline, nici Elena,
nimeni nu ştie cum să lupte mai mult sau mai tare
sau mai bine decât tine. Dacă renunţi,
nu-mi va mai rămâne nimic de care să mă ţin.
Te rog nu renunţa.
Desigur.
Dar,
nu-mi cere să mai sper.
Speranţa doare.
Şi nu vreau să mă mai doară.
Nu-mi vine să cred că aţi găsit asta.
E o iluzie optică. Nu poţi vedea sau auzi să ieşi.
Atingerea trebuie să fie complet izolată.
E o nebunie, nu?
- Unde duce tunelul? - Nu ştim încă.
De-asta eşti aici.
Doar dacă nu eşti
claustrofobic sau altceva.
Nu. Nu.
Să mergem.
Hei.
Bună.
- Bună, fetelor. - Mami!
- Bună. - Scuze că am ajuns mai devreme.
E în regulă.
Un tip pe nume Pete de la sunet
a lăsat asta pentru tine acum câteva minute.
- Mulţumesc. - Nicio problemă.
Sunteţi bine cât mă duc să-mi iau o salată?
Da. Să ai poftă.
Pa.
Probabil mănâncă şi nap.
Ce e un nap?
Nu vrei să ştii.
Ce film e ăsta, mami?
Este un film de la serviciu
pe care-l aşteptam.
Sunetul era stricat, dar Pete l-a reparat.
Aici este Enzo, prietenul mătuşii Bonnie.
Este un film despre el încercând să afle despre
o creatură magică.
Iar ea este
prinţesa Virginia St. John,
care a fost închisă într-un turn.
Şi ea singura din tot regatul
care ştie secretul creaturii pe care o căutăm.
Dar prinţesa a scăpat, iar acum
nimeni nu o poate găsi.
Acum spune-mi ce e.
- Prea tare. - Da, scuze.
Filmul ăsta e plictisitor, mami.
Nu e plictisitor. E doar...
stricat.
Ce-a fost acolo?
Nu am văzut niciodată un arheolog speriat să exploreze un tunel.
- Nu sunt arheolog. - Haide.
Practic eşti Indiana Jones.
Am fost. Înainte să am două fiice
care mă aşteaptă acasă într-o bucată.
Acum sunt doar un iubitor academic.
Eu ca tată încerc să evit situaţiile periculoase.
Şi dacă ai făcut asta la fel de mult ca mine,
înveţi că un tunel secret nu e doar un tunel.
Aveţi grijă pe unde călcaţi.
Cum spuneam.
Ce e aici?
Pare ca o comoară pentru iubitori.
- Scuze - Haide.
Mi-a luat patru ore să controlez scena de localnicii idioţi.
Acum lasă presa să treacă de bandă?
Nu suntem de la presă.
Nu suntem nimeni.
Dar spune-ne ce ştii.
Victima e femeie, strangulată, apoi golită de sânge.
Sau poate invers.
Pregătiţi-vă, nu e deloc frumos.
Am găsit sânge pe grilaj care nu se potriveşte cu al ei.
Sânge pe sânge acolo, care tot nu e al ei.
Maşina ei e lovită,
de parcă a lovit o căprioară, sau poate un râs.
Sau o persoană.
Are urme de dinţi deasupra claviculei, şi semne pe gât
de la fir.
Nu e un fir.
E o coardă de chitară.
E doar mult pământ gol.
Ferme.
Kilometrajul de la benzină are doar cinci kilometri pe el.
Ciudat. Poate înseamnă ceva?
Era o poveste la ştiri despre zona asta
acum câteva luni. Nişte localnici au spus că e un miracol
când un pârâu din apropiere a fost roşu cu sânge.
Se pare că
e o măcelărie aproape care are probleme cu scurgerea.
Au închis-o.
Cât de departe de scena crimei?
Fix cinci kilometri.
Mă duc să verific. Te sunt mai târziu.
Spune-mi ce e.
Doamne.
Hei, acum ies pe uşă.
Nu te grăbi. Încă nu ai întârziat.
Dar ai auzit ceva de la Alaric?
Telefonul lui a intrat direct pe mesagerie vocală toată după-amiaza.
Nu, dar pot suna la biroul lui.
Stai aşa. E totul bine?
Da, bine.
Fetele se joacă v-aţi ascunselea,
dar amândouă se ascund şi nimeni nu caută.
Verifică-le dulapul. Acolo se ascund de obicei.
- Sunt Brody. - Hei, Brody, sunt Caroline.
Îl caute pe Ric, e pe acolo?
Stai. E aici.
Bine, mersi,
poţi să-i spui să mă sune când iese.
- Sigur. - Ok, pa.
Da, Seline, e bine.
E doar încântat de slujba lui.
E ciudat.
Nu crezi că fetele ar ieşi din casă, nu?
De ce? Ce nu e bine?
Uşa de la intrare s-a deschis singură.
Am crezut că a fost Ric, dar...
Caroline.
- E cineva în casă. - Seline?
- Bună, mami. - Bună, fetelor.
Nu vă mişcaţi, bine?
Staţi aici.
Haide. Haide!
Bun.
Dorian aduce mai multe lumini.
E o nebunie ce e aici.
Orice care a stat în subteran ar trebui să aibă
urme de eroziune. Doar umezeala din pământ
ar fi trebuit să treacă prin majoritatea acestor artefacte,
dar totul e păstrat perfect.
Da. Ca în piramide.
O, Doamne.
Mai puţin el.
Oricine ar fi fost.
Nu aş pune mâna pe aia.
Să lăsăm totul neatins.
Dacă totul a fost nederanjat
de cât timp cred eu că a fost, nu aş vrea să expun aceste artefacte
până nu sigilăm spaţiul.
Creierul tău de tocilar te face foarte sexy.
Ştiai asta?
Georgie,
să nu crezi că nu apreciez asta,
dar sunt destul de închis pentru aşa ceva.
Sunt doar eu şi copiii mei,
fără distrageri.
Tu, tatăl.
Da. Exact.
Ei bine, e păcat. Trebuia să încerc.
Un tunel întunecat sexy, o cameră magică, şi tot aşa.
Profesore S, a sunat Caroline.
Spune că e o urgenţă.
Tocmai ce am intrat.
Încă procesează scena.
Nu ar trebui să mai dureze mult.
Ce e aia?
Pare a fi ceară de la lumânări.
E totul bine?
Sunt pe drum.
Damon.
Stefan.
Salut, frate.
Ce-s toate astea?
Ce faci?
Treburile zilnice.
Ce a fost în acel seif, Damon?
Ce a pus stăpânire de tine?
Nu contează ce mă are.
Doar că am fost prins.
Ar trebui să fii mândru de mine.
Ucid oameni răi.
Unde e Enzo?
Du-te acasă, Stefan. Suntem bine aici.
Într-o măcelărie?
Înconjurat de moarte.
Aşa suntem, frate.
Aşa suntem de vreo 160 de ani.
Ştiu că tu crezi că încă merită să luptăm,
să trăim iluzia vieţii tale eroice,
dar eu am terminat.
Ai apăsat butonul, nu?
Mereu rapid.
Te pot ajuta să-ţi recuperezi umanitatea.
Ştiu că poţi, dar nu vreau.
Am văzut cum se termină şi, crede-mă,
- umanitatea nu mă poate salva. - Despre ce vorbeşti?
Despre iad, frate.
Nu felul de iad
care te închide într-o piatră.
Iadul cu foc şi pucioasă.
L-am văzut.
L-am întâlnit de aproape.
L-am gustat, l-am atins.
E mai mult decât se crede.
Nu are niciun sens ce spui.
Ok.
Trebuie să pleci. Încă nu vrea.
Pleacă de aici cu freza ta de erou intactă.
Şi nu te mai întoarce.
Nu plec fără tine.
Deci, evident, asta e puţin ciudat,
dar după un somn bun,
te vei trezi fără să mai ştii asta.
Fete sunt în maşină.
După cină, du-le să ia îngheţată.
Staţi cel puţin două ore. Bine?
O să luăm nişte îngheţată cu negresă.
Da.
Ok.
Trezeşte-te!
Am spus să te trezeşti!
Ai 30 de secunde să-mi explici de ce ai venit după copiii mei.
Şi apoi încă 30 de secunde să răspunzi la nişte întrebări
despre seiful ăla idiot.
- Haide. - I-ai lăsat să deschidă seiful.
Ţi-am spus să nu-l deschizi.
Noi am păţit-o.
15 secunde.
A venit după ei.
Nu, nu jucăm asta.
Ce este?! Ce vrea de la copiii mei?!
Ce?
O, Doamne. Aia e limba ta.
Nu face nimic ce vei regreta.
Gândeşte-te la Elena.
Încerc să-ţi explic, Stefan, Elena nu mai contează pentru mine.
De ce? Pentru că ai apăsat pe buton?
L-am smuls din perete.
Nu e niciun buton, Stefan, pentru că nu mai e speranţă.
Fiecare picătură de sânge pe care am vărsat-o,
fiecare corp pe care l-am scurs,
fiecare decizie proastă pe care am luat-o mi-a pecetluit soarta.
Drumul meu şi cel al Elenei nu sunt la fel.
Lumea ei de dincolo e una mai fericită decât a mea.
Acum, pentru ultima dată, pleacă.
Am spus nu.
Du-l la maşină până-l găsesc pe Enzo.
- Trebuie să plecăm. Nu e sigur. - Nu plecăm fără Enzo.
Trebuie să pleci acum, Stefan, înainte ca Damon să fie forţat
să facă ceva ce nimănui n-o să-i placă.
Dă-mi drumul, Damon!
Pleacă.
Bine.
Dă-i drumul şi vom pleca.
Până ne vedem din nou, Bon.
Enzo.
Nu înţelegeţi?
Crezi că poţi să câştigi împotriva chestiei ăsteia?
Nu poţi. Viaţa mea s-a terminat.
Viaţa mea s-a terminat
de un secol şi jumătate, Stefan.
De când mi-ai luat-o.
Să plecăm de aici.
Am încercat să o vindec, dar a continuat
să sângereze până a murit.
Nici nu am putut să scot informaţii de la ea.
Un tunel. Am decis să intru într-un simplu tunel,
şi în loc să fiu disponibil pentru copiii mei
care sunt atacaţi, nu sunt pe fază. Facem asta greşit?
Ar trebui să nu plecăm de lângă ele cât trăiesc?
Nu ştiu.
Nu ştim cum să o facem bine, asta e clar, sau cineva
nu ar fi încercat să ne ucidă dădaca în seara asta.
E pentru că nu suntem împreună.
Stau la jumătate de oră distanţă într-un apartament naşpa.
Împărţim custodia. Sunt prea departe să te ajut.
Vrei să te muţi înapoi în oraş?
Nu, vreau să mă mut aici.
Ric...
vreau să fim o familie şi o echipă,
da, dar nu putem locui împreună.
Nu am spus că cred că tu ar trebui să rămâi.
Asta e o nebunie.
Asta e casa mea!
Unde ar trebui să mă duc?
Ştii unde ar trebui să te duci.
Şi ai vrut să fii acolo de luni întregi,
dar din respect pentru ce simt,
- încă nu ai făcut-o. - Ric...
Caroline, vreau să fii fericită.
Vreau ca fetele noastre să fie fericite.
Şi într-una din zile, plănuiesc să fiu fericit şi eu.
Uite...
nu putem scăpa de viaţa asta, Care.
Nu ar trebui să ne asigurăm că o trăim cum trebuie?
Nu ai spus nimic.
Ştiu că e greu.
Dar el nu era Enzo.
Nu era Damon. Ei nu au controlul.
Dar toate indiciile,
coarda de la chitară şi kilometrajul...
...Enzo le-a lăsat pentru mine
ştiu asta.
A vrut să-i găsim.
Data viitoare, îi vom lua înapoi din orice
le-ar deţine controlul.
Acum mai puţin de 12 ore îmi spuneai
să am speranţă.
Aveai dreptate.
A spus că e vina mea.
A mai spus-o până acum, deci nu ştiu de ce mă doare aşa tare.
De data asta, simt că...
el nu mă va ierta niciodată.
Poate aveai dreptate de dimineaţă.
Nu. Tu aveai dreptate.
Mi-ai spus că mai e speranţă.
Acum, ia-ţi câteva clipe,
adună-te şi du-te şi găseşte-o pe a ta.
Chiar nu ai citit Odiseea?
E cea cu Elena din Troia?
"...în pripă-ajunse Şi vasul meu,
"zorit de vânt puternic,
La insula măestrelor sirene".
Cred că-mi amintesc asta.
Sirenele au ademenit marinarii pe mal cu cântecul lor
înainte să-i mănânce.
Mai important, cartea asta e una din
cele mai mari poveşti de dragoste din toate timpurile.
Eşti un romantic incurabil, nu?
Când e vorba de tine, dragoste, nu mă voi opri din a lupta.
Aş înfrunta oceanele şi aş naviga dincolo de sirene
pentru a mă întoarce la tine.
"Înfeliai cu un cuţit de-aramă,
"O roată mare de gălbuie ceară,
"şi cu dânsa, eu astupai auzul fiecărui tovarăş"
"Ei pe mine mă legară De mâni şi de picioare,
"la catargul corăbiei cu funiile prinse
De-acest catarg, de stam acolo oblu."
Sunt fan al comunităţii artistice.
Vinul e groaznic, dar oamenii sunt drăguţi.
Am observat că în munca ta
tu exprimi o anume...
luptă interioară.
Întuneric şi lumină.
O minte împovărată,
dacă vrei.
Chiar explorezi teme
despre păcat şi izbăvire.
Eşti foarte perspicace.
Nu mulţi oameni de aici înţeleg.
Adevărat. Dar ar trebui să ştii
că nu există izbăvire.
Pentru că e nevoie doar de o zi proastă,
o decizie proastă, şi apoi nu mai contează ce faci
cu restul vieţii tale
pentru că atunci când va veni diavolul,
ai terminat.
Ai folosit foarte bine roşul, apropo.
Nu fiecare victimă are nevoie de un monolog.
Nu ştim că pe îl vrem. Poate fi o neînţelegere.
Uite care-i treaba.
Eu şi prietenul meu avem un anume
simţ al mirosului, să nu mai spun
de o mare apreciere pentru sânge,
şi nu am putut să nu observăm
că roşul pe care l-ai folosit,
din plin, aş putea spune, poate puţin cam mult,
are un miros tare familiar.
Vrei să-mi explici mie şi prietenului meu
de ce pictezi cu sânge uman?
Şi mai important,,
ce naiba ai făcut cu persoana de la care l-ai luat?
Haide.
Şopteşte-i în ureche.
Care-i treaba cu America centrală şi răul?
Stai cu noi. Nu spune nimic.
Enzo.
Am fost surprins de vizita familiei noastre în seara asta.
Am crezut că ai spus că ne acoperim urmele.
Le acoperim.
Atunci cum naiba ne-au găsit?
Mă depăşeşte, amice. Ai văzut şi tu,
vrea să mă supun, mă supun.
Îţi poate intra în minte.
Şi dacă ştie la cine ţii,
sau la cine vrei să te întorci,
ştii ce se poate întâmpla.
Poate ai vrea să te gândeşti să apeşi pe buton,
pentru că dacă nu-ţi pasă de nimic, nu poate vedea nimic.
Haide, băiete.
Dragă Elena,
nu e rândul meu, dar voiam să afli de la mine.
Cred că l-am pierdut.
Pot doar să sper
că încă mai e o bucăţică din mintea lui
ascunsă undeva în siguranţă.
O ultimă frântură de umanitate care se ţine bine,
îngropată adânc.
Ştiu, Bonnie. Ai dreptate.
Şi tu şi mama aveţi dreptate. Dar nu pot să-i spun.
Nu în seara asta.
Te sun mai târziu.
Katherine.
Nu. Eu...
- Sunt Elena. - Elena.
Am nevoie de tine.
Nu ştiu cât pot să mai lupt.
Nu voi renunţa la el.
Dar e greu să ţii la speranţă.
Speranţa doare.
Poate mâine va fi mai bine.
- Hei. - Hei.
O zi proastă?
M-am gândit.
Tu eşti singur în casa asta mare.
Mă gândeam că poate...
ai vrea să mai stea şi altcineva aici.
Acel altcineva sunt eu, apropo.
Să locuiesc aici.
Cu tine.
Adică...
Nu vreau să ne grăbesc, dar dacă este
o parte din tine care ar vrea asta...
mi-a lăsat toate indiciile astea care arată spre o poveste veche despre sirene.
Tu ai mai multe diplome ca mine. Ce ştii despre ele?
Sunt mai multe poveşti de origine.
Mitologii greceşti, păgâne.
Toate legendele sunt bazate pe aceeaşi idee.
Sirenele folosesc controlul minţii pentru a-şi atrage victimele la moarte.
Unii spun că sunt mesagerii diavolului.
Ceva îi controlează.
Crezi că sirenele pot fi reale?
Sincer, Bonnie, eu...
nu ştiu ce să mai cred.
Cred că fiecare poveste trebuie să înceapă undeva.
"...Ademenesc pe oameni, pe toţi care s-apropie de ele
"Şi cântecul sirenelor aude înapoi acasă nu se mai întoarce.
"că-l farmecă sirenele cu viersul răsunător
"de unde-ntr-o livadă stau ele-ntre
"mormane de-osăminte
De trupuri moarte, putrede de oameni."
Cât de poetic.
Nu e poetic. E real.
Corpurile pe care le-am văzut.
Indiciile lăsate de Enzo.
Vrea să ştim cu cine avem de-a face.
Vrea să-i ajutăm să se lupte cu asta.
Ce e asta?
Dacă ar trebui să ghicesc, aş spune că e un cântec.
Cred că în sfârşit s-a săturat. e că e un cântec.