- A Vámpírnaplók előző részében... - Bármi is van abban a kriptában,
ígérd meg, hogy nem engeded szabadjára.
Tudnunk kell, mivel állunk szemben, hogy megküzdjünk vele.
Nem tudod legyőzni.
- Akarom tudni? - Akkor talán nem mész be?
- Nem. - Akkor nem, nem akarod.
- Segíthetek. - Arra van szükségem,
hogy elengedj.
CAROLINE: Drága Elena, már olyan közel jártunk,
Stefan és én végre megoldottuk a gondjainkat.
Bonnie és Enzo is már majdnem boldog volt.
Aztán minden megváltozott.
- ELENA: Damon. - Elena?
- Hol vagy? - Itt vagyok.
DAMON: Csak először fáj. Utána
inkább izgalmas.
- CAROLINE: Aggódom Bonnie-ért. - Enzo!
Elvesztette a két hozzá legközelebb álló embert.
És még helymeghatározó varázslatot se tud használni.
Nem jött vissza a varázsereje.
STEFAN: Három hónapja hallottuk először a híreket.
Eltűntek a nyugati parton.
Egyre emelkedett a számuk.
Ők azok. Tudom.
Nem lehet megunni, igaz?
Tényleg nem.
Miért hozol mindig magaddal ezekre a hülye szuperhős-filmekre?
Túl sok van belőlük.
Nem tudom követni, ki kicsoda. A nevek, a jelmezek,
ki repül, ki válik jéggé,
ki kakil tüzet - ez már túl sok.
Ezért vagyok itt én.
Jó, de már eleget láttunk. Elég volt.
Nekem is elég volt a te hülye tinifilmjeidből.
Azokat se kell néznünk.
Jól van, oké,
még egy szuperhős talán belefér.
Őszintén szólva én csak boldog vagyok,
hogy a vámpíros őrületnek vége.
Ah.
CINDY: Vigyázz!
Mi a fene?
Majdnem elütöttem. Mit keres az út közepén?
Vigyázz!
Meghalt.
Ó, ne... ne.
Először is hadd dicsérjem meg a reflexeidet.
Ahogy kikerültél... lenyűgöző.
Mi ez?
Ezt úgy hívjuk, nyugis este.
Az öreg fickóra akartunk rámenni a pihenőnél,
ti meg majdnem eliszkoltatok.
Őt talán most el kéne engedni.
Ez fájt.
Mit akartok?
Elvihetnétek.
Ez a legkevesebb.
DAMON: Gyerünk. Én vezetek.
DAMON: Egy kis háttérsztori,
így illik - Enzo barátom és én
vonakodó alkalmazottak vagyunk...
Nem is alkalmazottak.
Inkább rabszolgák, cselédek, csicskák.
Mint Renfield. Utálom ezt az összehasonlítást.
Hívjuk agykontrollnak.
Az a feladatunk, hogy az emberiség legalját,
a söpredéket, idehozzuk.
Kettőtök közül ki lenne az?
Mondjátok már. A nyertes kap valamit.
Mi a legrosszabb, amit tettél?
Egyszer sminket loptam a boltból.
- Pirosítót meg rúzst. - Próbálkozz tovább.
Mi a legrosszabb dolog,
amit valaha tettél?
Lefeküdtem a legjobb barátnőm barátjával.
- Mindjárt más. - Nyolcszor.
Valamit rosszul csinálsz, haver.
Mi a legrosszabb, amit te tettél?
Egyszer elloptam a nagymamám gyógyszereit,
és eladtam 50 dollárért darabját.
Rákban haldoklott.
Szerintem megvan a győztes.
Mit kapok?
A lehető legfájdalmasabb, leggyötrelmesebb halált, ami létezik.
- És én? - Te kegyelmet kapsz.
Gyors halált. Vége lesz, mielőtt...
Ezt majd én.
- Csinálod? - Persze.
Mondj búcsút a családodnak...
Erre. Gyerünk.
Ne, ne, ne.
- Csak nyugodtan, barátom. - Ó, istenem, ne.
Hé.
Nyugodj meg.
Nincs értelme jelenetet rendezni az utolsó perceidben.
Nem akarok meghalni.
Tudom. Én pedig nem különösebben akarlak megölni.
De néha olyat is tennünk kell,
amit nem akarunk.
- Mi van lent? - Nem igazán tudom.
Ne csináld ezt.
- Kérlek. - Erre mész.
Nincs már választásom.
Segíts... Segíts rajtam!
Nézünk valamit a tévében?
Nem, olvasni akarok egy kicsit.
Oké, akkor jó éjt.
Jó éjt.
BONNIE: Drága Elena, jövő héttől
tőlem kapod a híreket.
Caroline, Stefan és én úgy gondoltuk,
egyszerre csak egy ember írjon a gigantikus bukásunkról.
Hidd el, nem akarnád háromszor
is olvasni ugyanazt a szomorú történetet,
amikor felébredsz.
Még mindig keressük Damont és Enzót,
de továbbra se tudjuk, merre vannak.
Vagy hogy ki, mi vitte el őket.
Megígértük egymásnak, hogy minden napban
találunk valami apróságot, valami normálisat.
Így nem őrülünk meg.
De most kettesben beszélgetünk,
úgyhogy elmondhatom:
nehéz.
A legnehezebb dolog, amit valaha is tennem kellett.
ENZO: Édesem, a gitárjátékodtól Odüsszeusz
elhajózna az ellenkező irányba.
BONNIE: Nem tudom, ez mit jelent, de kapd be.
Aha.
Megmentelek.
Elrontottam.
Tényleg nem olvastad az Odüsszeiát?
Ebben van Szép Heléna?
Nem egészen.
Köszönöm.
Hogy tudsz szeretni egy ilyen borzalmas gitárost?
Mert egy nap szirénként játszol majd.
És akkor majd tudom, hogy örökké szeretni fogsz.
- Miért? - Csak az igaz szerelem
képes feledtetni a tökéletlen játékodat.
Gyere ide.
CAROLINE: Aztán csillag és napalakúra
vágta a szendvicseket.
- Héj nélkül. - Ez aranyos.
Nem az?
Csak azt mondom, ha Ric az idős dadát vette volna fel,
akkor a gyerekeim pazarolnák
a szendvics héját.
Emberek milliói éheznek nap mint nap,
a mi dögös dadánk viszont túl nagyvonalúan bánik a kajával.
Mintha amiatt aggódnál, hogy túl "nagyvonalú" lesz Rickel.
Hát, igen.
Amikor nem Lizzie-vel és Josie-val van, akkor egyfolytában a fegyverraktárban.
Egy kanapén alszik, és valószínűleg nem is eszik
normálisan.
Talán...
kenyérhéjat eszik.
Úgy értem,
fogékony lehet a dögös dadákra.
Figyelnünk kell rá.
Most nagyon törékeny állapotban van.
Mi a terv mára?
Újra átnézem az eltűntek központi nyilvántartását
az elmúlt négy hétből,
hátha nem vettem észre valamit.
Oké, én a helyi szerveknél érdeklődöm.
Hátha ma többet tudunk meg.
Igen.
- Szia. - Szia.
Stefan, találtak egy holttestet.
Az a sok ember, akit figyeltünk, erre itt egy holttest.
Ez jó, nem?
Jobb, mint tegnap.
Apu, mikor mehetünk a munkahelyedre megnézni a játékokat?
18 éves korotok után.
Add oda Seline-nek a telefont, kérlek.
Menjetek a fürdőruháitokért.
Végeztem Caroline hétfői listájával.
- Kell még valami? - Belőled kettő.
Nem vagy véletlenül doppelgenger?
Tudnom kellene, mi az?
Távolról sem.
Hív az egyik gyakornokom.
Mennem kell, hogy mindenki megmaradjon.
Oké.
- Találtatok valamit? - Találtunk valamit.
Gyere.
Már pár hete a kriptában kísérletezünk,
próbálunk rájönni, hogy lehet észrevétlenül kiszökni.
Azt mondta, ne mutassam meg,
amíg el nem mondod, milyen természetfölötti lény szökött ki.
Mondtam. Ez még csak egy elméleti gyakorlat.
Még csak pár hónapja vezetem ezt a helyet,
meg akarom ismerni minden zegét-zugát.
Oké.
A büdös...
Dorian... Jobb jelzést kell kitalálnunk.
Vagy ne legyél ilyen ijedős.
- Kikottyintottál valamit? - Nem.
Mondtam, ez csak egy...
Elméleti gyakorlat. Igen, tudjuk.
Készen állsz, hogy elméletileg lessen az állad?
Gondolom.
Oké, ezt nézd.
Egyik rés se vezet sehová, igaz?
Csak falak, kosz és zsákutcák.
Csak kanállal és száz évnyi ásással lehet kijutni.
Szabad? Az unokatesóm kiskorában
elvesztette a látását és a hallását,
de fantasztikusan tudott navigálni,
mert minden más érzéke kiélesedett.
Ezen gondolkodtam. Erre.
- Itt is vagyunk. - Oké,
Most hagyd, hogy az ujjad vezessen.
Menj csak.
Találd meg a kiutat.
- Mi ez? - Megtalálta.
Ez az!
Igen!
- Kidobtam a csajt. - Miért? Desszertnek jó lett volna.
Ismered a szabályokat. Már a tegnap is necces volt.
Igazi gonoszt akar, nem ilyen
pehelysúlyú lúzereket, akiket eddig kapott.
Ja, rajta lehetnél.
Próbálkozom.
Többet, mint te.
Hé, ez egy nagyon jó könyv.
Meddig fog tartani ez a rosszfiúk utáni hajsza?
Hány hulla kell még, hogy vége legyen?
Hall téged.
Belemászik az elménkbe. Tudja, mit érzek.
Attól még nem kell idegesítened is.
Van még valamennyi önuralmad?
Nekem talán olyan...
két százalék.
Nem is kell szabad akarat. Lekapcsoltam a kapcsolót.
Emberség ki. Robotpilótával nyomom.
Tudom ajánlani.
Szóval tényleg nincs benned semmi?
Csak a díjnyertes humorom,
és a romantikus irodalom iránti elismerésem.
Elnézést, felébresztettünk?
Mikor lesz már vége?
Mennyi kell még, hogy tele legyél?
Kiabálással nem mész semmire.
Kérd szépen.
Válaszolt?
Tudom, nem sok, de nyom.
Az a sok eltűnt ember,
akit követtünk, és most először találtunk holttestet.
Talán azért, mert semmi köze ahhoz, amit keresünk.
Én nem gondolkodhatok így.
Minden nyomot úgy kell kezelnem,
hogy az elvezethet hozzájuk.
Stefan...
mindig, amikor ez van, reménykedem.
Aztán kezdjük megint az elejéről, és újra összetörik a szívem
egy kicsit jobban.
És már nem tudom, meddig bírja.
Bonnie...
senki, se Caroline, se Elena,
senki nem tud úgy küzdeni,
mint te. Ha feladod,
én se fogok tudni mibe kapaszkodni.
Kérlek, ne add fel.
Rendben.
De...
Ne kérd, hogy reménykedjek.
Az fájdalmas.
Nem akarok többet szenvedni.
Ezt nem hiszem el.
Optikai csalódás. Nem látod vagy hallod a kijáratot.
Csak a tapintásra szabad hagyatkozni.
Őrület, nem?
- Hová vezet az alagút? - Még nem tudjuk.
Ezért vagy itt te.
Hacsak nem vagy...
klausztrofóbiás vagy ilyesmi.
Nem. Nem.
Induljunk el.
Hé.
Helló.
- Sziasztok, lányok. - Anya!
- Szia. - Bocsi, korábban jöttünk.
Semmi gond.
Valami Pete a hangosítóktól
dobta ezt be neked pár perce.
- Köszönöm. - Szívesen.
Ellesztek, amíg eszem egy salátát?
Persze. Jó étvágyat.
Sziasztok.
Valószínűleg a leveles kelt is szereti.
Az mi?
Nem akarod tudni.
Ez milyen film, anya?
Munkahelyi,
amit anya már nagyon várt.
Nem volt hangja, Pete-nek kellett megjavítani.
Ez itt Bonnie néni barátja, Enzo.
Ő van a videón, ahogy keres egy...
varázslatos lényt.
Ez pedig
Virginia St. John hercegnő,
aki be volt zárva egy toronyba.
Ő az egyetlen az egész királyságban,
aki tudja annak a lénynek a titkát, akit keresünk.
De a hercegnő megszökött, és most
senki se találja.
Mondd el, mi az.
- Túl hangos. - Igen, ne haragudj.
Unalmas a film, anya.
Nem unalmas, csak...
elromlott.
Mi volt ott hátul?
Sose láttam még archeológust félni az alagútban.
- Nem vagyok archeológus. - Gyerünk.
Gyakorlatilag te vagy Indiana Jones.
Igen, az voltam régen. Mielőtt lett két lányom,
akik szeretnék, ha egy darabban hazaérnék.
Az új énem egy akadémikus kocka.
Az apaénem. Elkerülöm a veszélyes helyzeteket.
Ráadásul, ha olyan régóta csinálod ezt, mint én,
rájössz, hogy egy titkos alagút csak ritkán sima alagút.
Nézzetek a lábatok elé.
Erről beszélek.
Hűha.
Mi ez?
A kockák kincsesbányája.
- Elnézést. - Ne már.
Négy órába tellett átvennem a helyi idiótáktól a helyszínt,
most meg a sajtót is beengedik?
Nem a sajtó vagyunk.
Senkik se vagyunk.
Mondja el, amit tud.
Nő, megfojtották, majd kivéreztették,
esetleg fordítva.
Készüljenek fel, nem szép látvány.
Találtunk vért az autórácson is, de nem egyezik az övével.
A vér az úton szintén nem az övé.
Megnyomódott az autója,
mintha elütött volna egy őzet, esetleg pumát.
Vagy egy embert.
Harapásnyomok a kulcscsonton, kötélnyomok a nyakon
a dróttól.
Az nem drót.
Az egy gitárhúr.
Csak egy nagy üres terület.
Farmok.
Az üzemanyagmérő szerint három kilométert ment.
Ez furcsa. Jelenthet valamit?
Volt egy hír a környékről
pár hónapja. A helyiek szerint csoda történt,
amikor a közeli patak megtelt vérrel.
Kiderült, hogy van egy
vágóhíd a közelben csatornagondokkal.
Bezárták.
Milyen messze van a tetthelytől?
Pontosan három mérföldnyire.
Megnézem. Visszahívlak.
Mondd el, mi az.
Istenem.
Szia, éppen most indulok.
Nem kell sietni. Még időben vagy.
Tudsz valamit Alaricról?
Egész délután nem lehetett elérni.
Nem, de megpróbálhatom az irodát.
Várj. Minden rendben van?
Igen, minden.
A lányok bújócskáznak,
mindenki elbújik, senki nem keres.
Nézd meg a szekrényüket. Az a helyük.
- Brody. - Szia, Brody, Caroline vagyok.
Ricet keresem, ott van?
Ó, várj, már itt is van.
Oké, köszi, csak...
hívjon, ha végez.
- Rendben. - Oké, szia.
Seline, jól van.
Csak nagyon belemerült a melóba.
Ez fura.
A lányok nem mennek ki a házból, ugye?
Miért, mi a baj?
Kinyílt a bejárati ajtó.
Azt hittem, Ric, de...
Caroline...
- van bent valaki. - Seline?
- Szia, anya! - Sziasztok, kicsikéim.
Ne mozduljatok, jó?
Maradjatok itt.
Gyerünk. Gyerünk.
Jól van.
Dorian hoz még világítást.
Elképesztő ez a helyiség.
Mindennek, ami föld alatti,
erodálódnia kellene. Már a föld nedvessége is megrongálná
ezeket a műalkotásokat,
de itt minden hibátlanul megőrződött.
Igen. Mint a piramisokban.
Ó, basszus.
Kivéve ez a fickó.
Bárki volt is.
Én nem érnék hozzá.
Hagyjunk mindent érintetlenül.
Ha minden olyan régóta van itt,
mint ahogy azt gondolom, nem szeretném semminek kitenni őket,
amíg le nem zárjuk a teret.
Nagyon dögös ez a kockaság.
Tisztában vagy vele?
Öö, Georgie...
Nem azért, mert nem értékelem,
de nem vagyok szabad préda.
Tudod, csak én és a lányok,
semmi figyelemelterelés.
Az apaéned.
Ja, ja. Pontosan.
Kár. Meg kellett próbálnom.
Szexi, sötét alagút, varázsszoba, stb.
Professzor S, Caroline telefonált.
Azt mondta, vészhelyzet.
Most léptem be.
Még mindig helyszínelnek.
De már nem sokáig.
Mi az?
Viasznak tűnik.
Minden rendben?
Úton vagyok.
Damon.
DAMON: Stefan.
Szervusz, öcsém.
Mi ez az egész.
Mit csinálsz?
Házimunkát.
Mi volt abban a kriptában, Damon?
Mi tart a markában?
Eh, az nem számít.
Csak az, hogy elkaptak.
Büszkének kellene lenned rám.
Rossz embereket ölök.
Hol van Enzo?
Menj haza, Stefan. Mi jól vagyunk itt.
Egy vágóhídon?
Halállal körülvéve.
Ezek vagyunk mi.
Ezek vagyunk már legalább 160 éve.
Tudom, szerinted megéri harcolni
a hősies élet illúziójáért,
de én hivatalosan is befejeztem.
Lekapcsoltad, igaz?
Mindig is gyors voltál.
Tudok segíteni visszacsinálni.
Tudom, de nem akarom.
Láttam, hogy végződik, és hidd el,
- az emberség se menthet meg. - Miről beszélsz?
A pokolról beszélek.
Nem arról a fajtáról,
ami kőbe zár.
Tüzes, kénköves pokol.
Láttam.
Egészen közelről láttam.
Megízleltem, megérintettem.
A hírneve elmarad mögötte.
Össze-vissza beszélsz.
Jó.
Menned kell. Még nem akar téged.
Menj el, egy hősies hajad szála se görbüljön,
és soha ne gyere vissza.
Nélküled nem.
Ez most egy kicsit kínos,
de alszol rá egyet,
és reggelre mindent kipihensz.
A lányok a kocsiban vannak.
Vacsora után vidd el őket fagyizni.
Legalább két órát legyetek távol. Oké?
Eszünk egy csokiöntetes fagyit.
Igen.
Oké.
Ébresztő!
Azt mondtam, ébresztő.
30 másodperced van elmondani, miért akartad megölni a gyerekeimet.
Aztán másik 30, hogy megválaszolj pár kérdést
arról a rohadt kriptáról.
- Rajta. - Hagytad, hogy kinyissák.
Mondtam, hogy ne nyissátok ki.
Igen, igen, ezt elrontottuk.
15 másodperc.
Eljött értük.
Nem, nem, nem játszunk ilyet.
Mi az?! Mit akar a gyerekeimtől?!
Mi?
Úristen. Ez a nyelved.
Ne tégy semmi olyat, amit megbánhatsz.
Gondolj Elenára.
Próbálom elmondani, Stefan, Elena nem jelent már semmit.
Miért? Mert lekapcsoltad a kapcsolót?
Kitéptem a kapcsolót a falból.
Nincs kapcsoló, Stefan, mert nincs remény se.
Minden csepp vér, amit kiontottam,
minden test, amit lecsapoltam,
minden rossz döntés megpecsételte a sorsomat.
Az én utam és Elena útja nem találkozik.
Az ő örök horizontja határozottan boldogabb, mint az enyém.
Utoljára mondom, menj el.
Azt mondtam, nem.
Rakd be a kocsiba, amíg megkeresem Enzót.
- Mennünk kell. Nem biztonságos. - Nem megyünk el Enzo nélkül.
Menned kell, Stefan, mielőtt Damont olyasmire
kényszerítik, amit senki se akar.
Engedj el, Damon!
Menj.
Rendben.
Engedd el, és már megyünk is.
A legközelebbi viszontlátásra, Bon.
Enzo.
DAMON: Nem értitek?
Azt hiszitek, nyerhettek ellene?
Nem tudtok. Vége az életemnek.
Az életemnek már
másfél évszázada vége, Stefan.
Amióta elvetted tőlem.
Menjünk innen.
Próbáltam megmenteni, de egyre csak
vérzett, aztán meghalt.
Nem is tudtam semmit kiszedni belőle.
Alagút. Egyszer megyek be egy alagútba, és egyből nem vagyok
elérhető a lányaimnak,
akiket megtámadnak. Valamit rosszul csinálunk?
Ne hagyjuk őket magukra életünk végéig?
Nem tudom.
Nem tudjuk, hogy kell jól csinálni,
különben nem akarták volna lemészárolni a dadát.
Mert megosztottak vagyunk.
30 percre lakom egy romos lakásban.
Közös felügyeletünk van. Túl messze vagyok, hogy segítsek.
Vissza akarsz költözni a városba?
Nem, ide akarok visszaköltözni.
Ric...
Azt akarom, hogy család legyünk, egy csapat,
igen, de nem élhetünk együtt.
Nem mondtam, hogy te maradj itt.
Ez őrültség.
Ez a gyerekkori otthonom!
Hova kellene mennem?
Pontosan tudod, hova.
Hónapok óta ott akarsz lenni,
de az érzéseim iránti tiszteletből
- még nem tetted meg. - Ric...
Caroline, azt szeretném, hogy boldog légy.
Hogy a lányok is azok legyenek.
És egyszer én is az szeretnék lenni.
Nézd...
nem menekülhetünk az életünk elől, Care
Akkor nem kellene legalább jól csinálnunk?
Meg se szólaltál.
Tudom, hogy nehéz volt.
De ez nem Enzo volt.
Ez nem Damon volt. Nem önmaguk.
De azok a nyomok...
a húr, a távolságmérő...
ezeket Enzo nekem hagyta.
Tudom.
Azt akarta, hogy megtaláljuk őket.
Legközelebb visszahozzuk őket, bármi is
tartja őket fogva.
Alig 12 órája azt mondtad...
reménykedjek.
Igazad volt.
Azt mondta, az én hibám.
Korábban is mondta már, úgyhogy nem tudom, miért fájt ennyire.
Ezúttal úgy éreztem...
talán sose bocsát meg.
Talán igazad volt reggel.
Nem. Neked volt igazad.
Azt mondtad, van remény.
Szóval állj meg egy pillanatra,
szedd össze magad, és találd meg magadban.
Tényleg nem olvastad az Odüsszeiát?
Bonnie: Ebben van szép Heléna?
Jólácsolt bárkánk ezalatt
el is érte suhanva
Szírének szigetét
Ó, erre emlékszem, azt hiszem.
A szirének dalukkal partra csábították a tengerészeket,
majd megették őket.
Ami fontosabb, ez a könyv minden idők
egyik legszebb szerelmes története.
Örök romantikus vagy, nem igaz?
Ha rólad van szó, szerelmem, örökké küzdenék.
Megvívnék az óceánnal, elhajóznék a szirének mellett,
hogy visszataláljak hozzád.
ENZO: A viasz nagysúlyu korongját
szeltem az éles érccel kis darabokra
és fülüket betapasztottam vele sorban azonnal.
Ők meg az árbochoz fűzték kezem meg a lábam
ott álltam, s a kötél végét törzsére tekerték
sorba leülve az ősz tengert evezőkkel ütötték.
DAMON: Szeretem a helyi művészeti közösséget.
A bor szörnyű, de az emberek kedvesek.
Észrevettem, hogy a műveidben
kifejezel egyfajta...
belső vívódást.
Sötétség és világosság.
Egy terhelt elme,
ha úgy tetszik.
Élvezed felfedezni
a bűn és a megváltás témáit.
Hm. Milyen kiművelt.
Errefelé ezt nem sokan értik.
Igaz. De tudnod kell,
a megváltás nem létezik.
Csak egy napon,
egy rossz döntésen múlik, aztán nem számít, mit teszel
hátralévő életedben,
mert az ördög kopogtat...
és véged.
Egyébként csodálatos a színhasználat.
Nem minden áldozatnak kell monológ.
Még nem tudjuk, ő-e az emberünk. Félreértés is lehet.
Nézd, az van...
A barátom és én meglehetősen ösztönös
szaglással bírunk, illetve roppantul
értékeljük a vért,
és nem tudtuk nem észrevenni,
hogy a pirosnak, amit használsz,
meglehetősen liberálisan ráadásul, talán kicsit nyilvánvalóan is,
ismerős illata van.
Elmagyaráznád nekünk,
hogy pontosan miért is festesz emberi vérrel?
És legfőképpen,
mi az istent tettél azzal, akitől szerezted?
Gyerünk.
Súgd a fülébe.
Mi ez az egész Közép-Amerikával meg a gonosszal?
Maradj itt. Ne mondj semmit.
Enzo.
Kicsit meglepett a mai családi látogatásunk.
Úgy emlékeztem, azt mondtad, nem hagyunk nyomokat.
Nem is.
Akkor mégis hogy a francba találtak meg?
Fogalmam sincs. Láthattad,
ha be akar állítani a sorba, beállok.
Bele tud mászni a fejedbe.
És ha tudja, kit szeretsz,
vagy kihez próbálsz hazajutni,
tudod, mi történhet akkor.
Esetleg kapcsold le a kapcsolódat,
mert ha nem törődsz semmivel, ő se láthat semmit.
Gyerünk, fiú.
Drága Elena,
nem én vagyok a soros, de azt akartam, hogy tőlem halld.
Azt hiszem, elveszítettem.
Már csak reménykedhetek,
hogy a lelkének egy szikrája ott van még,
elrejtve valahol belül.
Az embersége kétségbeesetten kapaszkodik az utolsó szalmaszálba,
valahol mélyen eltemetve.
ELENA: Tudom, Bonnie. Igazad van.
Neked is, és anyának. Csak nem tudom elmondani neki.
Legalábbis nem ma.
Később hívlak.
Katherine.
Öhm, nem, én...
- Elena vagyok. - Elena.
Szükségem van rád.
Nem tudom, meddig bírom még.
Nem mondok le róla.
De nehéz remélni.
Fáj.
Talán holnap jobb lesz.
- Szia. - Szia.
Nehéz nap?
Gondolkodtam.
Itt vagy egyedül, ebben a nagy házban.
Talán...
Örülnél, ha itt lenne veled valaki.
Mellesleg én lennék ez a valaki.
Itt élnék.
Veled.
Mármint...
nem akarom sürgetni, de ha egy részed
esetleg ezt akarja...
Nyomokat hagyott, amik egy szirénekről szóló régi történethez vezetnek.
Több diplomád van, mint nekem. Mit tudsz róluk?
Különböző eredettörténetek vannak.
Görög, pogány mitológia.
Az összes legenda ugyanazon alapul.
A szirének irányítják, és így a halálba csábítják az áldozataikat.
Egyesek szerint az ördög hírnökei.
Valami irányítja őket.
Gondolod, hogy léteznek szirének?
Őszintén szólva, Bonnie, én...
már nem tudom, mit higgyek.
Gondolom, minden történetnek van kiindulópontja.
Az összes embert mind elbűvölik ők, ki elér közelükbe.
És aki esztelenül közeleg s meghallja, azt többé sosem üdvözlik
mert csengőszavu dallal a két Szírén megigézi...
...ülnek a réten ezek, s körülöttük az emberi csontok
nagy sokasága hever...
rothad, zsugorodnak a bőrök.
Milyen költői.
Nem csak költői. Valóságos.
A tetemek.
Enzo nyomai.
Azt akarja, tudjuk, ki az ellenség.
Segíteni akar legyőzni.
Mi volt ez?
Ha tippelnem kéne, énekszó.
Ezek szerint végre jóllakott. ég.