בפרקים הקודמים של "יומני הערפד"...
לא יודעת מה יש בכספת, אבל תבטיחי לי שהוא לא ישוחרר.
אנחנו צריכים לדעת מול מה אנחנו מתמודדים
כדי שנוכל להילחם בזה.
אי אפשר להילחם בזה.
אני רוצה לדעת? -זה ימנע ממך להיכנס פנימה?
לא. -אז, לא, אתה לא צריך לדעת.
אני יכול לעזור לך.
אני מבקש שתניח לי ללכת.
אליינה היקרה, היינו קרובים כל כך.
אני וסטפן סוף סוף פתרנו את הבעיות שלנו.
בוני ואנזו היו על סף אושר. ואז הכול השתנה.
דיימון. -אליינה?
איפה את? -כאן.
זה כואב רק בהתחלה. ולאחר מכן, זה די כיף.
בוני מדאיגה אותי. -אנזו!
היא איבדה את שני האנשים הקרובים ביותר אליה.
והיא אפילו לא יכולה לבצע כישוף איתור כדי למצוא אותם. כוחות הכישוף שלה לא חזרו.
עברו שלושה חודשים מאז שמענו את השמועה הראשונה.
שורה של נעדרים בחוף המערבי.
אבל אז המספרים הלכו וגדלו. אלו הם. אני בטוח.
אף פעם לא נמאס, נכון?
בינתיים, ממש לא.
למה אתה גורר אותי לסרטי גיבורי העל הטיפשיים האלה?
יש יותר מדי. אני כבר לא יודעת מי זה מי.
השמות והתלבושות ומי עף ומי הופך לקרח,
מי מחרבן אש... זה יותר מדי.
לכן יש לך אותי.
טוב, זה כבר מעל ומעבר. נמאס לי.
נמאס לי מסרטי הנעורים הדיסטופיים המחורבנים האלה.
לא צריך גם אותם.
טוב, בסדר, אולי אצפה בעוד סרט גיבורי על.
למען האמת, אני פשוט שמח שכל שיגעון הערפדים הזה הסתיים.
זהירות!
מה לעזאזל? כמעט נכנסתי בו.
מה הוא עושה באמצע הכביש?
זהירות!
הוא מת.
לא... לא.
קודם כול, תרשה לי להריע לך על הרפלקסים המהירים.
חלפת על פניי בצורה מרשימה.
מה קורה כאן? -זה מה שנקרא לילה חלש.
חשבתי שנלך על הקטע של "בחור בכביש",
וכמעט חלפת על פנינו.
כן, אולי הפעם... נוותר על זה.
זה כואב.
מה אתה רוצה?
אנחנו צריכים טרמפ. זה המעט שתוכלו לעשות.
קדימה. אני אנהג.
טוב, סיפור רקע קטן כי זה רק הוגן...
אני וחברי אנזו הם העובדים הסרבנים...
לא באמת עובדים. -כן, יותר כמו עבדים, צמיתים, משרתים.
רנפילדים. -אני שונא את האזכור הזה.
פשוט נקרא לזה שליטה מוחית.
תפקידנו להביא את הגרועים שבאנושות, את הפסולת של החיים, ולהביא אותם הנה.
מי מביניכם גרוע יותר?
קדימה. המנצח זוכה בפרס.
מה הדבר הכי גרוע שעשיתם בחייכם?
גנבתי איפור מכל-בו פעם. סומק ושפתון.
תתאמצי יותר. מה הדבר הכי גרוע שעשית בחייך?
שכבתי עם החבר של החברה הכי טובה שלי.
זה קצת יותר טוב.
שמונה פעמים.
אתה עושה משהו לא בסדר, חבר.
מה הדבר הכי גרוע שאתה עשית בחיים?
פעם גנבתי את כל משככי הכאבים של סבתא שלי ומכרתי אותם ב-50 דולר לכדור.
בזמן שהיא גססה מסרטן.
נראה לי שיש לנו מנצח.
במה אני זוכה?
אתה זוכה למוות הכי כואב ומייסר שאפשר להעלות על הדעת.
ואני?
אנחנו מעניקים לך רחמים. את תמותי מהר. זה ייגמר לפני ש...
אני אטפל בה.
אתה תתכבד? -כמובן.
מכאן. בוא.
לא, לא, לא. אלוהים, לא. -תירגע, ידידי.
היי.
שמור על קור רוח.
אין טעם לעשות סצנה ברגעים האחרונים שלך.
אני לא רוצה למות.
כן, אני יודע. ואני לא ממש רוצה להרוג אותך.
אבל לפעמים צריך לעשות דברים שלא אוהבים.
מה יש שם למטה?
אני לא ממש יודע.
אתה לא חייב לעשות את זה. בבקשה.
פה הטעות שלך. אין לי בררה.
הצילו... תעזרו לי!
רוצה לצפות בטלוויזיה?
לא, תכננתי לקרוא קצת.
בסדר, לילה טוב.
לילה טוב.
אליינה היקרה,
בשבוע הקרוב תקראי עדכונים ממני.
קרוליין, אני וסטפן החלטנו שרק אחד מאיתנו צריך לכתוב
על הכישלון החרוץ שלנו בכל פעם.
תאמיני לי, את לא רוצה לקרוא
שלוש גרסאות של אותו סיפור עצוב כשתתעוררי.
החיפוש אחר דיימון ואנזו מוסיף להימשך,
ואנחנו לא קרובים לגלות איפה הם...
ומי, או מה, חטף אותם.
הבטחנו זה לזה למצוא דרכים לגנוב רגעים קטנים של ימים שגרתיים ותקינים.
ככה כולנו נישאר שפויים.
אבל רק אני ואת מדברות עכשיו, ואני צריכה לספר לך:
זה קשה.
זה הדבר הכי קשה שנאלצתי לעשות בחיי.
יקירתי, הניגון שלך בגיטרה יגרום לאודיסאוס
להפליג לכיוון השני.
אין לי מושג מה זה אומר, אבל לך תזדיין.
כן. תניחי לי להציל אותך מעצמך.
שברתי אותה.
באמת מעולם לא קראת את "אודיסאה"?
זה הספר עם הלנה מטרויה?
לא ממש.
תודה.
איך אפשר לאהוב נגנית גיטרה איומה כל כך?
כי יום אחד תנגני כמו סירנה.
וביום הזה, אני יודע שתאהבי אותי לעד.
למה בדיוק?
רק אהבת אמת יכולה לגרום לך לכבוש את חוסר היכולת המוחלט שלך.
בואי הנה.
ואז היא חתכה את הכריכים שלהם בצורת לבבות וכוכבים.
בלי הקרום.
זה חמוד.
לא?
רק אומרת, אם ריק היה מעסיק את המטפלת המבוגרת,
הילדות שלי לא היו מבזבזות חלקים טובים בהחלט של הכריך.
מיליוני אנשים בעולם הזה גוועים ברעב מדי יום
בזמן שהמטפלת השווה שלנו משתעשעת באוכל שלהן.
נשמע שאת חוששת שהיא "משתעשעת" עם ריק.
כן. הוא מנהל את הנשקייה בכל רגע שבו הוא רחוק מליזי ומג'וזי.
ישן על פוטון וכנראה לא אוכל ארוחות דשנות ומלאות.
אולי... הוא אוכל את הקרום של הלחם.
הכוונה שלי היא שהוא רגיש לקסמיהן של מטפלות שוות.
אנחנו צריכים לדאוג לו. הוא במקום עדין.
מה בתכנון להיום?
אני בודק שוב את דוחות הנעדרים בסנטרל סטייט
מהחודש האחרון כדי לבדוק אם פספסתי דפוס פעולה.
יופי. אבדוק בסניפים המקומיים.
אולי היום יהיה טוב יותר.
כן.
להתראות. -להתראות.
סטפן, מצאו גופה.
כל האנשים שאיתרנו, ועכשיו יש גופה.
זה טוב, נכון?
טוב יותר מאתמול.
אבא, מתי אפשר לבוא לעבודה ולראות את הצעצועים שלך?
תוכלו לבוא לראות את הצעצועים כשימלאו לכן 18.
תעבירי לי את סלין, בבקשה?
טוב, בנות, לכו תביאו בגדי ים.
בדקתי במהירות את רשימת המשימות של קרוליין ליום שני. אתה צריך עוד משהו?
רק עוד אחת כמוך. יש סיכוי שאת כפילה?
אני אמורה לדעת מה זה?
ממש לא.
אחד המתמחים שלי קורא לי. אני חייב לסיים.
תדאגי שאף אחת לא תטבע. -אין בעיה.
יש לך משהו? -לנו יש משהו. בוא.
אני וג'ורג'י משתעשעים בכספת כבר כמה שבועות,
בניסיון להבין איך אפשר לצאת בלי שאף אחד יראה.
היא אמרה לי לא להראות לך עד שתספר
איזה יצור על-טבעי ברח ממנה.
אמרתי לך. זה רק תרגיל תאורטי.
אני מנהל את המקום כבר חודשיים,
ואני רק רוצה לדעת על כל הפינות החבויות שלו.
כן, נכון.
בן של... דוריאן... אנחנו צריכים למצוא סימן טוב יותר.
או שאת צריכה להיות עצבנית פחות.
נו? שפכת סודות?
אין סודות לשפוך. אמרתי לך, זה רק...
תרגיל תאורטי. כן, הבנתי.
אתה מוכן שנעיף לך את הראש בצורה תאורטית?
נראה לי שכן.
תקלוט. הבקיעים הקטנים לא מובילים לשום מקום, נכון?
רק קירות, עפר ומבואות סתומים.
אף אחד לא יוצא בלי כף ומאה שנה של חפירות.
אפשר?
בת הדודה שלי סבלה מאיזה משהו שגרם לה לאבד את השמיעה ואת הראייה בגיל צעיר מאוד,
אבל היא נעשתה מעולה בהתמצאות בסביבה,
כי כל שאר החושים שלה היו מועצמים כל כך.
וזה העלה לי רעיון. בוא מכאן.
זהו זה. -טוב,
עכשיו תן לאצבעות ללכת במקומך.
קדימה.
תמצא את דרכך החוצה.
מה זה?
הוא עלה על זה.
יש! -יש!
זרקתי את הבחורה. -למה? היא הייתה יכולה להיות קינוח.
אתה יודע מה הכללים. אמש התגרינו בגורל.
הוא רוצה רוע אמיתי, לא את האפסים העלובים ששתינו מהם.
כן, אתה צריך לדאוג לזה.
אני מנסה. וזה יותר ממה שאתה עושה.
זה ספר ממש טוב.
כמה זמן יימשך טבח הבחורים הרעים הזה?
כמה גופות עוד יידרשו לפני שזה יסתיים?
הוא יכול לשמוע אותך.
הוא יכול לחדור למחשבות. הוא יודע מה מרגיש.
אין סיבה לצאת מגדרך כדי להרגיז אותו.
נשארה בך שליטה? לי, נשארו אולי... לא יודע, שני אחוזים.
אין צורך ברצון חופשי. כיביתי את המתג.
האנושיות כבויה. אני בבקרת שיוט מלאה. מומלץ.
אם כך באמת לא נשאר בך דבר?
רק חוש הומור כובש והערכה מחודשת לספרות נשים.
סליחה, הערנו אותך?
מתי זה יסתיים? כמה גופות יידרשו להשביע אותך?
צעקות לא יקדמו אותך לשום מקום. נסה לבקש יפה.
קיבלת תשובה?
אני יודע שזה לא הרבה, אבל זה כיוון.
כל הנעדרים לאורך השובל שהתחקינו אחריו, וזאת הפעם הראשונה שגופה צפה לפני השטח.
כנראה כי זה לא קשור למה שאנחנו מחפשים.
אני לא מרשה לעצמי לחשוב כך.
אני מתייחס לכל רמז כאילו הוא שיוביל אותנו אליהם.
סטפן...
בכל פעם שאנחנו עושים את זה, אני מאפשרת לעצמי לקוות קצת.
וכשאנחנו חוזרים לנקודת ההתחלה,
הלב שלי מתרסק עוד קצת.
אני לא יודעת כמה עוד נשאר לי מהלב.
בוני...
אף אחד... לא קרוליין ולא אליינה...
אף אחד לא יודע להילחם יותר זמן או חזק יותר או טוב יותר ממך.
אם את תרימי ידיים, לא יישאר לי עוד במה להיאחז.
אני מבקש שלא תרימי ידיים.
כמובן.
אבל... אל תבקש ממני לטפח תקווה.
זה מכאיב.
ואני לא רוצה שיכאב לי יותר.
אני לא מאמין שמצאתם את זה.
זאת אשליה אופטית. אסור לראות או לשמוע את הדרך החוצה.
חוש המישוש צריך להיות מבודד לחלוטין. שיגעון, נכון?
לאן המנהרה מובילה?
אנחנו עדיין לא יודעים. זאת הסיבה שאתה כאן.
אלא אם כן, אתה... פוחד ממקומות סגורים או משהו כזה.
לא. לא.
בואו נתחיל ללכת.
היי!
היי.
היי, בנות.
אימא! -אימא!
היי. -סליחה שהקדמנו.
זה בסדר.
בחור ששמו פיט מהסאונד השאיר לך את זה לפני כמה דקות.
תודה. -אין בעד מה.
- הכי תקין. פיט -
אתן תסתדרו בזמן שאלך לקנות סלט?
כן, תיהני מהסלט.
להתראות. -להתראות.
היא בטח אוהבת גם כרוב עלים. -מה זה כרוב עלים?
את לא רוצה לדעת.
איזה סרט זה, אימא?
זה סרט של העבודה שאימא חיכתה לו.
הקול היה משובש, לכן פיט היה צריך לתקן אותו.
טוב, זה אנזו, ידיד של דודה בוני.
זה סרט שבו הוא מנסה ללמוד על... יצור קסום.
וזאת הנסיכה וירג'יניה סיינט ג'ון,
שהייתה כלואה במגדל.
והיא היחידה בממלכה כולה
שיודעת את הסודות על אודות היצור שאנחנו מחפשים.
אבל הנסיכה ברחה, ועכשיו אף אחד לא מצליח למצוא אותה.
עכשיו, ספרי לי מה זה.
רועש מדי. -כן, סליחה.
הסרט משעמם, אימא.
הוא לא משעמם. הוא פשוט... מקולקל.
מה זה היה שם?
מעולם לא ראיתי ארכאולוג שמפחד לחקור מנהרה.
אני לא ארכאולוג.
בחייך. אתה ממש אינדיאנה ג'ונס.
כן, זאת הגרסה הקודמת שלי.
לפני שהיו לי שתי בנות שמצפות ממני לחזור הביתה בריא ושלם.
הגרסה החדשה שלי היא חנון אקדמי בלבד. גרסה אבהית.
אני אוהב להימנע ממצבים מסוכנים.
חוץ מזה, אם היה לך הניסיון שלי,
היית מגלה שלעתים נדירות מנהרה סודית היא רק מנהרה.
טוב, לכו בזהירות.
לדוגמה.
וואוו.
מה זה?
נראה כמו מכרה זהב לחנונים.
סליחה.
בחייך.
נדרשו לי ארבע שעות להשתלט על הזירה ולסלק את האידיוטים המקומיים.
עכשיו נותנים לתקשורת לעבור?
אנחנו לא מהתקשורת. אנחנו לא אף אחד. אבל ספר לנו מה אתה יודע.
קורבן ממין נקבה, נחנקה, ולאחר מכן הקיזו את דמה, או אולי להפך.
תתכוננו נפשית, זה לא מחזה נעים.
מצאנו דם על הסורג, לא תואם את סוג הדם שלה.
הדם שבהמשך הדרך גם לא תואם את סוג הדם שלה.
המכונית שלה חבולה, כאילו היא התנגשה באייל, אולי בפומה.
או באדם.
סימני שיניים מעל לעצם הבריח, קשירות על צווארה מחוט התיל.
זה לא חוט תיל.
זה מיתר של גיטרה.
יש כאן הרבה שטח ריק. חוות.
לפי מד הדלק נשארו לה עוד כחמישה ק"מ. זה מוזר. אולי זה אומר משהו?
הייתה ידיעה חדשותית על האזור לפני חודשיים.
כמה מקומיים התרגשו מגודל הנס כשפלג סמוך נעשה אדום מדם.
מתברר שיש משחטה עם בעיות ניקוז בקרבת מקום.
סגרו אותה.
איפה היא ממוקמת ביחס לזירת הפשע?
חמישה קילומטרים בדיוק.
אלך להעיף מבט. אחזור אלייך.
תגידי לי מה זה.
אלוהים.
אני בדיוק יוצאת.
לא, בלי לחץ. את עדיין לא מאחרת. אבל שמעת מאלאריק?
הטלפון שלו מנתב ישר למשיבון במשך כל אחר הצהריים.
לא שמעתי ממנו, אבל אנסה במשרד שלו. רק רגע.
הכול בסדר?
כן, בסדר גמור. הבנות משחקות מחבואים,
רק ששתיהן מתחבאות ואף אחת לא מחפשת.
כן, תבדקי בארון. זה המחבוא הקבוע שלהן.
מדבר ברודי. -היי, ברודי, מדברת קרוליין.
ריק נמצא?
רגע. הנה הוא.
תוכל לבקש ממנו להתקשר אליי כשהוא ייצא?
אין בעיה. -טוב, להתראות.
כן, סאלין, הוא בסדר. הוא סתם משחק אותה חנון בעבודה.
זה מוזר. את לא חושבת שהבנות היו יוצאות מהבית, נכון?
למה? מה קרה?
הדלת הראשית נפתחה עכשיו.
חשבתי שזה ריק, אבל...
קרוליין... יש מישהו בבית.
סאלין?
היי, אימא.
היי, אפרוחות שלי.
אל תזוזו, טוב? תישארו כאן.
נו. נו!
יופי.
דוריאן מביא עוד נורות.
החדר הזה מטורף.
כל דבר תת-קרקעי אמור להשאיר סימנים של סחיפה.
הלחות מהקרקע בלבד אמורה הייתה
לאכל את רוב הפריטים האלה, אבל הכול משומר להפליא.
כן. כמו בפירמידות.
אוי ואבוי. חוץ מהבחור הזה.
מי שהוא לא היה.
לא הייתי נוגע בזה במקומך.
בואי נעזוב הכול כפי שהוא.
אם לא שיבשו כאן שום דבר למשך תקופה ארוכה כפי שאני חושב,
לא ארצה לחשוף את הפריטים לפני שננעל את המקום.
המוח החנוני שלך עושה אותך שווה בטירוף. אתה יודע?
ג'ורג'י... שלא תחשבי שאני לא מעריך את זה,
אבל אני פחות או יותר סגור לפעילות.
רק אני והילדות ובלי הסחות דעת.
הגרסה האבהית שלך.
כן, כן. בדיוק.
חבל. הייתי חייבת לנסות. מנהרה אפלה וחושנית, חדר קסום וכולי.
פרופסור ס', קרוליין התקשרה. אמרה שמדובר במקרה חירום.
נכנסתי עכשיו.
הם עדיין מעבדים את הזירה. זה לא אמור להימשך עוד הרבה זמן.
מה זה?
נראה כמו שעווה של נר.
הכול בסדר?
אני בדרך.
דיימון.
סטפן.
שלום, אחי.
מה קורה כאן?
מה אתה עושה?
מטלות יומיומיות.
מה היה בכספת, דיימון? מה השתלט עליך?
לא חשוב מה השתלט עליי. חשוב רק שהשתלטו עליי.
אתה צריך להתגאות בי. הורג אנשים רעים.
איפה אנזו?
לך הביתה, סטפן. אנחנו מסודרים כאן.
במטבחה?
מוקפים במוות. זאת הזהות שלנו, אחי.
זאת הייתה הזהות שלנו במשך 160 ומשהו שנה.
אני יודע שאתה עדיין חושב ששווה להילחם
כדי לחיות באשליית חיי הגבורה, אבל אני פרשתי רשמית.
כיבית את המתג, נכון?
תמיד האפשרות המהירה.
אני יכול לעזור לך להחזיר את האנושיות.
אני יודע שאתה יכול, אבל אני לא מעוניין. ראיתי איך זה נגמר, ותאמין לי,
האנושיות לא יכולה להציל אותי מפני זה.
על מה אתה מדבר?
אני מדבר על הגיהינום, אחי.
לא גיהינום מהסוג שלוכד אותך באבן.
גיהינום של אש וגופרית. ראיתי את זה.
פגשתי את זה מקרוב.
טעמתי, נגעתי.
המוניטין שלו עושים לו עוול.
אתה לא מדבר בהיגיון.
טוב.
אתה צריך ללכת. הוא עדיין לא רוצה אותך.
צא מכאן כששיער הגיבור שלך מושלם, ואל תחזור לעולם.
רק אם תבוא איתי.
טוב, מן הסתם זה קצת מביך,
אבל אחרי שנת לילה ערבה תתעוררי ולא תזכרי דבר.
הבנות במכונית. אחרי ארוחת הערב, קחי אותן לגלידה.
תיעדרו למשך שעתיים לפחות. הבנת?
נקנה גלידות עם שוקולד חם.
כן. טוב.
תתעוררי!
אמרתי לך להתעורר.
יש לך חצי דקה להסביר למה באת לתקוף את הבנות שלי.
ואז חצי דקה נוספת לענות על כמה שאלות בנוגע לכספת הדבילית הזאת.
קדימה.
הנחת להם לפתוח את הכספת.
אמרתי לך לא לפתוח אותה.
כן, הבדיחה על חשבוננו. 15 שניות.
הוא בא לקחת אותן.
לא, לא, אנחנו לא משחקות במשחק הזה. במה מדובר?
מה הוא רוצה מהבנות שלי?
מה?
אלוהים אדירים. זאת הלשון שלך.
אל תעשה שום דבר שתחרט עליו.
תחשוב על אליינה.
אני מנסה להסביר לך, סטפן, אליינה לא חשובה לי יותר.
למה? כי כיבית את המתג?
תלשתי את המתג מהקיר.
אין מתג, סטפן, כי אין תקווה.
כל טיפת דם שהקזתי בחיי,
כל גופה שרוקנתי מדם בחיי, כל החלטה גרועה שקיבלתי בחיי
גזרה את גורלי.
הנתיב שלי ושל אליינה הוא לא אותו הנתיב.
העולם הבא שלה טוב הרבה יותר משלי.
עכשיו בפעם האחרונה, לך.
אמרתי לא.
תכניס אותו למכונית בזמן שאמצא את אנזו.
חייבים ללכת. מסוכן כאן.
לא הולכים בלי אנזו.
אתה צריך ללכת עכשיו, סטפן,
לפני שדיימון ייאלץ לעשות משהו שאף אחד לא יאהב.
שחרר אותי, דיימון!
לך.
טוב. שחרר אותה, ונלך לדרכנו.
עד שניפגש שוב, בון.
אנזו.
אתם לא מבינים?
אתם חושבים שאפשר לנצח את היצור הזה?
אי אפשר. החיים שלי הסתיימו.
החיים שלי הסתיימו לפני 150 שנה, סטפן.
מאז שנטלת אותם ממני.
בואי נעוף מכאן.
ניסיתי לרפא אותה, אבל היא המשיכה לדמם עד שהיא מתה.
אפילו לא הצלחתי לדלות ממנה מידע.
מנהרה אחת. אני מחליט להיכנס למנהרה אחת מטופשת,
ובמקום להיות זמין לבנותי שנתונות למתקפה, אני מחוץ לטווח.
אנחנו עושים את זה לא נכון?
אנחנו אמורים להידבק אליהן למשך שארית חייהן?
לא יודעת. אנחנו לא יודעים איך לעשות את זה נכון,
אחרת לא היו מנסים להתנקש בחיי המטפלת שלנו הלילה.
זה משום שאנחנו לא יחד.
אני גר במרחק חצי שעה בדירה מחורבנת.
אנחנו במשמורת משותפת. אני גר רחוק מכדי לעזור לך.
אתה רוצה לחזור לגור בעיירה?
לא, אני רוצה לעבור לגור כאן.
ריק...
אני רוצה שנהיה משפחה וצוות, כן, אבל אנחנו לא יכולים לגור יחד.
טוב, לא אמרתי שחשבתי שאת צריכה להישאר.
זה מטורף.
זה בית ילדותי! לאן אני אמורה ללכת?
את יודעת בדיוק לאן.
וכבר כמה חודשים שאת רוצה להיות שם,
אבל מתוך כבוד לרגשות שלי, עוד לא עשית את זה.
ריק... -קרוליין, אני רוצה שתהיי מאושרת.
אני רוצה שהבנות יהיו מאושרות.
וביום מן הימים, אני מתכנן להיות מאושר.
אי אפשר לברוח מהחיים האלה, קר.
אז כדאי שלפחות נוודא שאנחנו חיים אותם כמו שצריך, לא?
לא הוצאת מילה.
אני יודעת שזה היה קשה.
אבל זה לא היה אנזו.
זה לא היה דיימון. הם לא בשליטה.
אבל כל הרמזים האלה... מיתר הגיטרה ומד הדלק...
אנזו השאיר אותם בעבורי. אני בטוחה.
הוא רצה שנמצא אותם.
בפעם הבאה נחלץ אותם ממה שהשתלט עליהם.
לפני פחות מ-12 שעות אמרת לי...
שיש לך תקווה.
צדקת.
הוא אמר שזאת אשמתי.
זאת לא הפעם הראשונה, אז אני לא יודע למה זה כואב כל כך.
הפעם, יש תחושה...
שהוא לעולם לא יסלח לי.
אולי את צדקת, הבוקר.
לא, אתה צדקת.
אמרת לי שיש תקווה.
קח לך רגע לעצמך, תתאפס ותמצא את התקווה שלך.
באמת מעולם לא קראת את "אודיסאה"?
זה הספר עם הלנה מטרויה?
"בינתיים, ספינתנו הטובה, בעזרת משב הרוח שיניע אותה,
התקרבה במהירות לאי הסירנות."
נראה לי שאני זוכרת את זה.
הסירנות פיתו את המלחים לחוף בשירה לפני שאכלו אותם.
חשוב מכך, הספר הזה הוא אחד מסיפורי האהבה הגדולים ביותר בכל הזמנים.
אתה רומנטיקן חסר תקנה, נכון?
כשמדובר בך, יקירה, לעולם לא אפסיק להילחם.
אלחם באוקיינוסים ואחלוף על פני הסירנות כדי למצוא את דרכי חזרה אלייך.
"רגב גדול של דונג ניתחתי בחרבי הגדולה.
הולך משורה לשורה סתמתי את אוזני עמיתי.
והמה קשרוני בספינה, גם ידיי גם רגליי אגדו,
מעומד אל כנו של תורן
ויקשרו אליו החבל."
אני חובב קהילת האמנות המקומית.
אמנם היין מזעזע, אבל האנשים נחמדים.
התקשיתי שלא להבחין שבעבודתך אתה מביע מעין...
מאבק פנימי. חושך ואור.
מוח שנושא בנטל כבד, אם תרצה.
אתה ממש נהנה לחקור נושאים של חטאים וגאולה.
אתה פיקח מאוד. אין הרבה אנשים באזורים האלה שמבינים את זה.
אמת. -מממ
אבל דע לך שאין דבר כזה גאולה.
כי צריך רק יום אחד רע, החלטה אחת גרועה,
ואז לא חשוב מה תעשה בשארית חייך,
כי ברגע שהשטן ידפוק לך בדלת...
הלך עליך.
שימוש מדהים באדום, דרך אגב.
לא כל הקורבנות צריכים מונולוג.
אנחנו עדיין לא יודעים אם הוא הבחור שלנו. אולי זאת אי הבנה.
תראה, העניין הוא כזה.
לי ולחבר שלי יש חוש ריח טבעי מפותח במיוחד,
שלא לומר הערכה עצומה לדם,
והתקשינו שלא להבחין שלגוון האדום שאתה משתמש בו,
בליברליות יתרה, אם יורשה לי... אולי בדיוק נמרץ מדי...
יש ריח מוכר מאוד.
רוצה להסביר לי ולחבר שלי למה אתה מצייר בדם אדם?
וחשוב מכך,
מה לעזאזל עשית לאדם שלקחת את דמו?
קדימה.
תלחש לו באוזן.
ו...
מה הסיפור של אמריקה התיכונה עם רוע?
תישאר איתנו. אל תגיד שום דבר.
אנזו. קצת מופתע מהביקור המשפחתי שלנו הערב.
חשבתי שאמרת שאנחנו מטשטשים את עקבותינו.
נכון.
אז איך לעזאזל הם מצאו אותנו?
אין לי מושג, ידידי. ראית בעצמך, רצית אותו ממושמע, אני ממושמע.
הוא יכול להיכנס לך לראש.
ואם הוא יגלה מי יקר ללבך או למי אתה מנסה לחזור,
אתה יודע מה יכול לקרות.
אולי כדאי לך לשקול לכבות את המתג,
כי אם לא אכפת לך משום דבר, הוא לא יראה שום דבר.
קדימה, בחור.
אליינה היקרה,
לא הגיע תורי, אבל רציתי שתשמעי את זה ממני.
אני חושב שאיבדתי אותו.
אני רק יכול לקוות שנותר חלק קטן מראשו
ששמור במקום מוגן.
שבב אחד אחרון של אנושיות שמנסה לשרוד בכל כוחו
וקבור עמוק בפנים.
אני יודעת, בוני. את צודקת.
את ואימא שלי צודקות.
אני פשוט לא מסוגלת לספר לו.
לפחות לא הערב. אתקשר אלייך אחר כך.
קתרין.
לא. אני...
אני אליינה.
אליינה.
אני זקוק לך.
איני יודע עוד כמה זמן אוכל להילחם.
לא אוותר עליו. אבל קשה להיאחז בתקווה.
התקווה מכאיבה.
אולי מחר יהיה טוב יותר.
היי.
יום רע?
חשבתי לי.
אתה לבד בבית הגדול הזה.
תהיתי אם אולי... אתה רוצה שעוד מישהי תמלא אותו.
המישהי הזאת תהיה אני, דרך אגב.
תגור כאן.
איתך.
כאילו... אני לא מנסה לזרז עניינים,
אבל אם אתה מעוניין...
הוא השאיר לי כל מיני רמזים שקשורים לסיפור עתיק על סירנות.
יש לך כמה תארים יותר ממני. מה אתה יודע עליהן?
יש סיפורי מקור שונים. מיתולוגיה יוונית, פגאנית.
כל האגדות מתבססות על אותו רעיון.
סירנות משתמשות בשליטה מוחית כדי לפתות קורבנות למותם.
יש אומרים שהן שליחות של השטן.
משהו השתלט עליהם.
אתה חושב שסירנות יכולות להיות אמיתיות?
למען האמת, בוני, אני... אני כבר לא יודע מה לחשוב.
אני מניח שכל סיפור צריך להתחיל איפשהו.
"הן מקסימות כל בני האדם הבאים למשכנותיהן,
וביען כל הקרב לשמוע את שירתן, את שיר הסירנות באי-ידיעתו.
בכשפי שיריהן המצלצלים...
יושבות הן ושרות בכר, וסביב נערמו הרבה עצמות בני אדם מרקיבים,
ועורן הצפוד עליהן."
כמה פואטי.
לא רק פואטי. זה אמיתי.
הגופות שראיתי. הרמזים שאנזו השאיר.
הוא רוצה שנדע מי האויב. הוא רוצה שנעזור להם להילחם בו.
מה זה?
אם אני צריך לנחש, הייתי אומר שזה שר.
כנראה היא סוף סוף אכלה מספיק. ר.