Tidligere på The Vampire Diaries...
Hva enn som er i hvelvet, lov meg at du ikke setter det fri.
Jeg må vite hva vi har med å gjøre.
-Så vi kan bekjempe den. -Dere kan ikke bekjempe den.
-Vil jeg vite det? -Vil det hindre deg i å gå inn?
-Niks. -Da vil du ikke det.
-Jeg kan hjelpe deg. -Du må gi slipp på meg.
Kjære Elena. Vi var så nær.
Stefan og jeg hadde endelig ordnet opp i problemene.
Bonnie og Enzo var nesten lykkelige. Og så forandret alt seg.
-Damon. -Elena? Hvor er du?
Her.
Det gjør bare vondt i begynnelsen. Og etterpå er det egentlig morsomt.
-Jeg er bekymret for Bonnie. -Enzo?
Hun mistet de to som sto henne nærmest,
og hun kan ikke engang bruke magi for å finne dem.
Magien hennes kom ikke tilbake.
Det tok tre måneder før vi hørte det første ryktet.
En rekke savnede mennesker på vestkysten.
Men så fortsatte antallet å vokse. Det er dem. Jeg vet det.
Det blir aldri kjedelig, blir det vel?
Det har ikke det så langt.
Hvorfor tar du meg med på disse dumme superhelt-filmene?
Det er altfor mange. Jeg kan ikke holde styr på dem.
Navnene og kostymene og hvem som flyr og hvem som blir til is,
hvem som bæsjer ild, det er for mye.
Det er derfor du har meg.
Vel, nå har vi fått dosen vår. Jeg er ferdig.
Da er jeg ferdig med dine dystopiske tenåringsfilmer.
Vi trenger ikke dem heller.
Greit, kanskje jeg kan se en superhelt til.
For å være ærlig er jeg bare glad for at alt vampyrstyret er slutt.
Pass opp!
Hva faen? Jeg kjørte nesten på ham. Hva gjør han midt i veien?
Pass opp!
-Han er død. -Nei.
La meg først og fremst applaudere de raske refleksene deres.
Måten du bare streifet meg på var imponerende.
-Hva er dette? -Det som kalles en rolig kveld.
Jeg tenkte vi skulle ta den gamle "mann i veien"-rutinen,
og dere kom dere nesten forbi.
Kanskje det er på tide at vi finner på noe nytt.
Det gjør vondt.
Hva vil dere?
Vi trenger skyss. Det er det minste dere kan gjøre.
Kom igjen. Jeg kjører.
Ok, bakgrunnen vår, fordi dere har rett til å høre den.
Vennen min, Enzo, og jeg er motvillige ansatte...
Vi er ikke egentlig ansatte.
Nei, mer som slaver, tjenere, lakeier.
-Renfieldere. -Jeg hater den referansen.
Bare kall det tankekontroll.
Jobben vår er å finne det verste av menneskeheten, og ta dem med hit.
Så, hvem av dere er verst?
Kom igjen. Vinneren får en premie.
Hva er det verste dere har gjort i livet?
Jeg stjal sminke fra en butikk en gang, litt rouge og leppestift.
Prøv hardere. Hva er det verste du har gjort i livet ditt?
Jeg lå med kjæresten til bestevennen min.
Det er litt bedre.
Åtte ganger.
Du gjør noe feil, kompis.
Så hva er det verste du har gjort?
Jeg stjal alle bestemors smertestillende
og solgte dem for 50 dollar stykket,
mens hun var i ferd med å dø av kreft.
Jeg tror vi har en vinner.
Hva vinner jeg?
Du får dø den mest smertefulle døden som tenkes kan.
Og jeg?
Vi gir deg nåde. Du får dø raskt. Det vil være over før du...
Jeg tar meg av denne.
-Tar du deg av ham? -Klart det.
Denne veien. Kom igjen.
-Nei. Herregud, nei. -Rolig, min venn.
Hold deg rolig.
Ingen grunn til å lage en scene i dine siste øyeblikk.
Jeg vil ikke dø.
Jeg vet det. Og jeg har ikke særlig lyst til å drepe deg.
Men noen ganger må vi gjøre ting vi ikke liker.
Hva er det der nede?
Det vet jeg egentlig ikke.
Du trenger ikke gjøre dette. Vær så snill.
Der tar du feil. Jeg har ikke noe valg.
Hjelp! Hjelp meg!
Vil du se på TV?
Jeg tenkte å lese litt.
Greit, god natt, da.
God natt.
Kjære Elena, den kommende uken får du lese oppdateringer fra meg.
Caroline, Stefan og jeg bestemte oss for at bare én skal skrive
om vår episke fiasko om gangen.
Tro meg, du vil ikke lese
tre versjoner av samme triste historie når du våkner.
Jakten på Damon og Enzo fortsetter,
og vi vet ikke noe mer om hvor de er
eller hvem eller hva som tok dem.
Vi lovet hverandre å ta oss litt tid til å ha det som vanlig hver dag.
For å ikke bli gale.
Men det er bare deg og meg som snakker nå, og jeg må si det.
Det er vanskelig.
Det er det vanskeligste jeg har gjort i hele mitt liv.
Måten du spiller gitar på ville fått Odyssevs til å seile andre veien.
Aner ikke hva det betyr, men faen ta deg.
Greit. La meg redde deg fra deg selv.
Ødela den.
Har du virkelig ikke lest Odysseen?
Er det den med Helena av Troja?
Ikke helt.
Takk.
Hvordan kan du elske en sånn elendig gitarspiller?
Fordi en dag vil du spille som en sirene,
og den dagen vet jeg at du vil elske meg for alltid.
Hvorfor det?
Bare ekte kjærlighet kan få deg til å overvinne en total mangel på evne.
Kom hit.
Og så skar hun smørbrødene deres i form av små hjerter og stjerner,
uten skorpe.
Det er søtt. Er det ikke det?
Hvis Ric hadde ansatt den gamle damen
ville ikke barna mine kastet bort spiselige deler av smørbrødet.
Millioner av mennesker går sultne hver dag,
mens vår heite dagmamma danderer maten deres.
Høres ut som at du er urolig for at hun danderer Ric.
Selvfølgelig.
Han bruker all sin tid borte fra Lizzie og Josie på Rustkammeret,
han sover på en sofa og spiser sikkert ikke fullverdige måltider.
Kanskje han spiser smørbrødskorpene.
Det jeg mener er at han er mottagelig for magien til en heit dagmamma.
Vi må passe på ham. Han er på et sårbart punkt.
Hva er dagens plan?
Jeg skal gå igjennom alle rapportene om savnede personer igjen
for de fire siste ukene, og se om jeg har oversett noe.
Flott, og jeg sjekker med de lokale involverte.
Kanskje det går bedre i dag.
Ja.
-Ha det. -Ha det.
Stefan, de fant et lik.
Alle de menneskene vi har sporet, og nå er det et lik.
Det er bra, ikke sant?
Det er bedre enn i går.
Pappa, når kan vi bli med på jobben din og se på lekene?
Dere kan få se på lekene når dere er 18.
Kan jeg få snakke med Seline?
Ok, dere to, hent badetøyet.
Jeg gikk gjennom Carolines gjøreliste for mandager. Var det noe annet?
Bare én til av deg. Du har vel ikke en dobbeltgjenger?
-Burde jeg vite hva det er? -Ikke i det hele tatt.
En av mine praktikanter vil snakke med meg. Jeg må gå.
-Pass på at ingen drukner. -Den er grei.
-Har du funnet noe? -Vi har funnet noe. Kom igjen.
Georgie og jeg har lekt rundt i hvelvet et par uker nå,
for å finne ut hvordan noen kunne komme seg ut uten å bli sett.
Hun sa at jeg ikke burde vise deg det før du sier
hva slags overnaturlig vesen som flyktet.
Som sagt, det er bare en teoretisk øvelse.
Jeg har bare drevet dette stedet et par måneder,
og vil bare vite om dets kriker og kroker.
Særlig.
Herregud... Dorian. Vi må lage et bedre tegn.
Eller så må du bli tøffere.
Så? Har du røpet noen hemmeligheter?
Det er ingen hemmeligheter å røpe. Dette er bare en teoretisk...
Teoretisk øvelse. Ja. Skjønner.
Er du klar for å bli teoretisk overveldet?
Jeg tror det.
Greit. Hver lille sprekk her fører ingensteds, ikke sant?
Bare vegger, jord og blindveier.
Ingen kommer seg ut uten en skje og 100 års graving.
Får jeg lov?
Kusinen min mistet hørselen og synet som ung,
men hun ble veldig flink til å finne veien
fordi de andre sansene ble sterkere,
noe som fikk meg til å tenke. Kom hitover.
-Sånn ja. -Greit.
Nå skal du la fingrene dine gå for deg.
Kom igjen.
Finn veien ut.
-Hva er dette? -Han fant det.
-Ja. -Ja.
-Jeg dumpet jenta. -Hvorfor det? Hun kunne vært dessert.
Du kjenner reglene. Vi tøyde dem i natt.
Det vil ha ekte ondskap, ikke disse lettvekterne vi har gitt det.
Du burde jobbe med saken.
Jeg prøver, noe som er mer enn du gjør.
Dette er en veldig god bok.
Hvor lenge skal dette slaktet av slemminger vare?
Hvor mange kropper trengs før dette er over?
Det kan ikke høre deg.
Det kan lese tankene våre. Det vet hva jeg føler.
Ingen grunn til å gjøre det sint.
Har du noen kontroll igjen? Jeg er nede på to prosent.
Ingen fri vilje trengs. Jeg har skrudd av bryteren.
Menneskelighet av. Jeg er på autopilot. Jeg anbefaler det.
Har du ingenting igjen på innsiden?
Bare min gode sans for humor og fornyet interesse for dameromaner.
Jeg beklager. Vekte vi deg?
Når tar dette slutt? Hvor mange flere kropper trenger du?
Det hjelper ikke å rope. Prøv å spørre pent.
Fikk du et svar?
Det er ikke mye, men det er en ledetråd.
Alle de savnede menneskene vi har fulgt etter,
og dette er første gang et lik har dukket opp.
Sikkert fordi det ikke har noe med det vi leter etter å gjøre.
Jeg kan ikke la meg selv tenke sånn.
Jeg må behandle hver ledetråd som den som vil lede oss til dem.
Stefan.
Hver gang vi gjør dette, tillater jeg meg å håpe litt.
Og når vi går tilbake til start
faller hjertet mitt enda litt mer sammen.
Jeg vet ikke hvor mye mer jeg tåler.
Bonnie.
Ingen... Ikke Caroline, ikke Elena.
Ingen kan kjempe lengre eller hardere enn deg.
Hvis du gir opp har jeg ikke noe å holde fast ved lenger.
Vær så snill å ikke gi opp.
Selvfølgelig.
Men ikke be meg om å ha håp.
Håp gjør vondt.
Jeg vil ikke ha det vondt lenger.
Jeg kan ikke tro at dere fant dette.
Det er en optisk illusjon. Syn og hørsel får deg ikke ut.
Hudfølelsen din må være helt isolert. Vilt, ikke sant?
Hvor fører tunnelen?
Det vet vi ikke. Derfor er du her.
Med mindre du er klaustrofobisk eller noe.
Nei.
La oss begynne å gå.
Hei.
-Hei, jenter. -Mamma.
-Hei. -Beklager, vi er tidlig ute.
Det går bra.
En som het Pete fra lydteknikerne kom med denne for litt siden.
-Takk. -Ikke noe problem.
Går det bra at jeg går og tar en salat?
Ja. Kos deg med salaten.
-Ha det. -Ha det.
-Hun liker sikkert grønnkål også. -Hva er grønnkål?
Det vil du ikke vite.
Hvilken film er det, mamma?
Dette er en jobbfilm som mamma har ventet på.
Lyden var ødelagt, så Pete måtte fikse den.
Det er tante Bonnies venn, Enzo.
Og dette er en film om at han prøver å finne ut om et magisk vesen.
Og det er prinsesse Virginia St. John,
som pleide å være innestengt i et tårn.
Og hun er den eneste i hele kongeriket
som vet hemmelighetene til vesenet vi leter etter.
Men prinsessen rømte. Og nå kan ingen finne henne.
Si meg hva det er.
-Altfor høyt. -Ja, beklager.
Det er en kjedelig film, mamma.
Den er ikke kjedelig. Den er bare ødelagt.
Hva skjedde der?
Jeg har aldri sett en arkeolog som er redd for en tunnel.
Jeg er ikke en arkeolog.
Kom igjen. Du er praktisk talt Indiana Jones.
Nei, det er det tidligere meg,
før jeg fikk to døtre som forventer at jeg skal være like hel.
Det nye meg er bare en akademisk nerd, pappa-meg.
Jeg liker å unngå farlige situasjoner.
Dessuten, når du har gjort dette like lenge som meg
lærer du at en hemmelig tunnel sjeldent bare er en tunnel.
Pass på hvor dere går.
Hva var det jeg sa?
Hva er dette?
Ser ut som en nerds gullgruve.
Unnskyld meg.
Kom igjen!
Det tok meg fire timer å få kontroll på åstedet fra de lokale idiotene.
Og nå lar de pressen slippe inn?
Vi er ikke pressen. Vi er ingen. Men fortell oss det du vet.
Kvinnelig offer, kvelt, så tappet for blod, eller omvendt.
Gjør dere klare. Det er ikke pent.
Vi fant blod på grillen som ikke passer med hennes.
Blod på veien der, heller ikke hennes.
Bilen er bulket som om den traff et rådyr, eller en puma.
Eller en person.
Tannmerker over kravebeinet, merker på halsen fra vaieren.
Det er ikke fra en vaier.
Det er fra en gitarstreng.
Det er bare masse øde landskap og gårder.
Drivstoffmåleren viste bare fem kilometer.
Det er merkelig. Kanskje det betyr noe.
Det var en sak fra dette området for noen måneder siden.
Noen lokale beboere ropte om mirakler da en elv rant rød med blod.
Viser seg at det er et slakteri med avløpsproblemer i nærheten.
De stengte det.
Hvor langt er det fra åstedet?
Nøyaktig fem kilometer.
Jeg skal sjekke det. Jeg ringer tilbake.
Si meg hva det er.
Herregud.
Jeg er på vei ut døra nå.
Ikke noe hastverk. Du er ikke sent ute. Men har du hørt fra Alaric?
Når jeg ringer ham får jeg bare telefonsvar.
Nei, men jeg kan prøve å ringe kontoret hans. Vent litt.
Er alt i orden?
Ja, helt fint. Jentene leker gjemsel,
bare at begge gjemmer seg og ingen leter.
Ja, sjekk skapet. Der pleier de å være.
-Det er Brody. -Brody, det er Caroline.
Jeg leter etter Ric. Er han der?
Vent litt. Her er han.
Takk. Kan du be ham ringe meg når han er ferdig?
-Ikke noe problem. -Takk, ha det.
Ja, Seline, alt er i orden. Han bare nerder med jobben.
Det var rart. Du tror ikke jentene ville gått ut av huset, vel?
Hvordan det? Hva er galt?
Ytterdøren blåste nettopp åpen.
Jeg trodde det var Ric, men...
Caroline, det er noen i huset.
Seline?
Hei, mamma.
Hei. Ikke gå noe sted, ok? Bli her.
Kom igjen.
Bra.
Dorian henter mer arbeidslys.
Dette rommet er helt vilt.
Alt under bakken burde ha tegn til erosjon.
Bare fuktigheten fra jorda skulle ha ødelagt
mesteparten her, men alt er i perfekt stand.
Ja. Akkurat som i pyramidene.
Oi. Unntatt han fyren der,
hvem nå enn det var.
Jeg ville ikke rørt det.
La oss bare la alt være.
Hvis alt har vært uforstyrret så lenge som jeg tror,
vil jeg ikke eksponere gjenstandene før vi skjermer stedet.
Den nerdehjernen din gjør deg superheit. Vet du det?
Georgie, ikke tro at jeg ikke setter pris på det,
men jeg er opptatt.
Det er bare meg og barna mine og ingen distraksjoner.
Pappa-deg.
Ja, nettopp.
Det er synd. Jeg måtte prøve.
En sexy, mørk tunnel, magisk rom, og så videre.
Professor S., Caroline har ringt. Hun sier det haster.
Jeg gikk nettopp inn.
De undersøker fremdeles åstedet. De er snart ferdige.
Hva er det?
Ser ut som stearin.
Er alt i orden?
Jeg er på vei.
Damon.
Stefan.
Hallo, bror.
Hva er alt dette?
Hva er det du gjør?
Daglige plikter.
Hva var i det hvelvet, Damon? Hva har tak på deg?
Det har ikke noe å si hva som har meg, bare at jeg har blitt tatt.
Du burde være stolt av meg. Jeg dreper onde mennesker.
Hvor er Enzo?
Dra hjem, Stefan. Alt er i orden her.
Vel, slaktehus...
Omgitt av død. Det er sånn vi er, bror.
Det er sånn vi har vært i over 160 år.
Jeg vet at du fremdeles syns at det er verdt kampen
å leve illusjonen om ditt heroiske liv, men jeg er offisielt ferdig.
Du skrudde deg selv av, gjorde du ikke?
Alltid en kjapp en.
Jeg kan hjelpe deg med å få menneskeligheten tilbake.
Det vet jeg, og jeg vil ikke ha den.
Jeg har sett enden på dette, og tro meg,
menneskelighet kan ikke redde meg fra det.
Hva er det du snakker om?
Jeg snakker om helvete, bror.
Ikke den typen som fanger deg i en stein.
Ild- og svovel-helvete. Jeg har sett det.
Jeg har møtt det på nært hold,
smakt det, tatt på det.
Det overgår ryktet sitt.
Du gir ikke mening.
Ok.
Du må dra. Det vil ikke ha deg ennå.
Gå ut med heltehåret intakt og kom aldri tilbake.
Ikke uten deg.
Dette er åpenbart litt pinlig,
men etter en god natts søvn våkner du og forstår like lite.
Jentene er i bilen. Dra og kjøp iskrem etter middag.
Bli borte i minst to timer. Forstått?
Vi kjøper iskrem med varm saus.
Ja, ok.
Våkne opp.
Jeg sa: "Våkne opp."
Du har 30 sekunder på å forklare hvorfor du ville ta barna mine,
og så 30 sekunder til å svare på noen spørsmål om det dumme hvelvet.
Sett i gang.
Du lot dem åpne hvelvet.
Jeg sa at du ikke skulle åpne det.
Vår feil. Femten sekunder.
Det har kommet for å ta dem.
Nei, vi leker ikke denne leken. Hva er det?
Hva vil det med barna mine?
Hva?
Herregud! Det er tungen din.
Ikke gjør noe du vil angre på. Tenk på Elena.
Jeg prøver å forklare det, Stefan. Elena bryr meg ikke lenger.
Hvorfor det? Fordi du skrudde deg selv av?
Jeg rev bryteren ned fra veggen.
Det er ingen bryter, Stefan, for det er ikke noe håp.
Hver dråpe blod jeg noensinne har spilt,
alle jeg har tømt, hver dårlige avgjørelse jeg har tatt,
forseglet min skjebne.
Min vei og Elenas vei er ikke den samme.
Hennes etterliv er absolutt lykkeligere enn mitt.
Nå, for siste gang, gå.
Jeg sa nei.
Få ham i bilen mens jeg finner Enzo.
-Vi må dra. Det er ikke trygt. -Vi drar ikke uten Enzo.
Du må dra nå, Stefan,
før Damon må gjøre noe som ingen vil like.
Slipp meg, Damon.
Dra.
Greit. Slipp henne, så drar vi.
Til vi ses igjen, Bon.
Enzo.
Skjønner dere det ikke?
Tror dere at dere kan vinne mot dette vesenet?
Dere kan ikke det. Livet mitt er over.
Livet mitt har vært over i halvannet århundre, Stefan,
siden du tok det fra meg.
La oss dra.
Jeg prøvde å helbrede henne, men hun bare fortsatte å blø til hun var død.
Jeg fikk ikke engang noe informasjon.
Jeg bestemmer meg for å gå ned en enkel tunnel,
og i stedet for å være der for barna mine som blir angrepet,
er jeg utenfor rekkevidde. Gjør vi alt dette feil?
Burde vi bare være hos dem resten av livet?
Jeg vet ikke. Vi vet visst ikke hvordan man gjør det riktig,
ellers ville ikke noen prøvd å drepe dagmammaen vår i kveld.
Det er fordi vi er splittet.
Jeg bor 30 minutter unna i en lusen leilighet.
Vi deler foreldreansvaret. Jeg er bare for langt unna til å hjelpe.
Vil du flytte inn til byen igjen?
Nei, jeg vil flytte inn hit.
Ric,
jeg vil at vi skal være en familie og et lag, ja,
men vi kan ikke bo sammen.
Jeg sa ikke at du burde bli.
Det er galskap. Dette er barndoms- hjemmet mitt. Hvor skal jeg dra?
Du vet godt hvor du bør dra.
Og du har hatt lyst til å være der lenge,
men av respekt for følelsene mine har du ikke gjort det ennå.
-Ric... -Jeg vil at du skal være lykkelig.
Jeg vil at jentene våre skal være lykkelige.
Og snart skal jeg bli lykkelig også.
Vi kan ikke flykte fra dette livet, Care,
så bør vi ikke passe på at vi i det minste lever det riktig?
Du har ikke sagt et ord.
Jeg vet det var vanskelig.
Det var ikke Enzo.
Det var ikke Damon. De har ikke kontroll.
Men alle de tipsene, gitarstrengen og drivstoffmåleren,
Enzo la dem ut for meg. Jeg er sikker på det.
Han ville at vi skulle finne dem.
Neste gang skal vi få dem tilbake fra det som holder dem.
For mindre enn tolv timer siden ba du meg
om å ha håp.
Du hadde rett.
Han sa at det var min feil.
Han har sagt det før, så jeg vet ikke hvorfor det gjør så vondt.
Denne gangen føles det som om
han kanskje aldri tilgir meg.
Kanskje du hadde rett i dag tidlig.
Nei. Du hadde rett.
Du sa at det var håp.
Bare bruk litt tid, ta deg sammen, og finn ditt.
Har du virkelig ikke lest Odysseen?
Er det den med Helena av Troja?
"I mellomtiden kom vårt gode skip",
"med den vennlige vinden til å styre henne",
"raskt mot sirenenes øy."
Jeg tror jeg husker dette.
Sirenene lurte sjømennene mot stranden
-med sin sang før de spiste dem. -Viktigst av alt,
dette er en av de største kjærlighetshistoriene noensinne.
Du er en uhelbredelig romantiker, du?
Når det gjelder deg, skatt, ville jeg aldri sluttet å kjempe.
Jeg ville våget meg ut på havet
og seilt forbi sirenene for å dra tilbake til deg.
"I mellomtiden tok jeg en stor klump stearin",
"kuttet den opp med sverdet mitt."
"Jeg puttet det i ørene på alle mennene mine."
JEG PUTTET DET I ØRENE PÅ ALLE MENNENE MINE.
"Så bandt de meg på hendene og føttene,
"mens jeg sto på trinnet ved skipets mast
"og så bandt de meg til selve masten."
Jeg er tilhenger av private kunstforeninger.
Vinen er grusom, men det er hyggelige folk.
Jeg kunne ikke la være å merke at i arbeidet ditt uttrykker du en viss
indre kamp, mørke og lys.
Et plaget sinn, om du vil.
Du liker å utforske temaene om synd og frelse.
Veldig oppvakt. Ikke mange her omkring skjønner det.
Sant nok.
Men du burde vite at det ikke fins noe sånt som frelse,
for det trengs bare en dårlig dag, en dårlig avgjørelse,
og så har det ikke noe å si hva du gjør med resten av livet,
for når djevelen kommer for å hente deg,
er du ferdig.
Flott bruk av rød, forresten.
Ikke alle ofre trenger en monolog.
Vi vet ikke om han er den rette ennå. Det kan være en misforståelse.
Dette er saken. Min venn her og jeg har veldig sterk luktesans,
for ikke å snakke om en sterk smak for blod,
og vi kunne bare ikke unngå å merke at den rødfargen du bruker,
veldig utstrakt, kanskje litt i overkant,
har en veldig kjent lukt.
Kan du forklare til meg og vennen min hvorfor du maler med menneskeblod.
Og enda viktigere,
hva gjorde du med den du fikk det fra?
Kom igjen.
Hvisk det i øret hans.
Og?
Hva er det med Mellom-Amerika og ondskap?
Bli med oss. Ikke si noe.
Enzo, jeg er litt overrasket over vårt familiebesøk i kveld.
Jeg syns du sa at vi skjulte sporene våre.
Vi gjør det.
Så hvordan fant de oss?
Aner ikke. Du så det selv. Det gjør som det vil.
Det kan lese tankene dine.
Og hvis det vet hva du bryr deg om eller hvem du vil tilbake til,
så vet du hva som kan skje.
Du bør vurdere å skru på bryteren din,
for hvis du ikke bryr deg om noe kan det ikke se noe.
Kom igjen, kompis.
Kjære Elena,
det er ikke min tur, men jeg ville at du skulle høre det fra meg.
Jeg tror jeg har mistet ham.
Det eneste jeg kan håpe på er at det er en liten del av sinnet hans
som er pakket bort et trygt sted.
En liten flik av menneskelighet som klamrer seg fast,
begravd dypt nede.
Jeg vet, Bonnie. Du har rett. Du og moren min har rett.
Jeg klarer bare ikke å si det til ham.
I hvert fall ikke i kveld. Jeg ringer senere.
Katherine.
Nei.
Jeg heter Elena.
Elena.
Jeg trenger deg.
Jeg vet ikke hvor lenge jeg kan holde ut.
Jeg gir ham ikke opp, men det er vanskelig å holde på håpet.
Håp gjør vondt.
Kanskje det blir bedre i morgen.
Dårlig dag?
Jeg har tenkt litt.
Deg alene i dette store huset,
jeg tenkte kanskje du vil ha noen andre her også.
Den andre ville være meg, forresten,
boende her
med deg.
Jeg prøver ikke å gå for fort fram,
men hvis det er en del av deg som kunne likt det...
Han etterlot masse tegn som peker til en gammel historie om sirener.
Du har noen flere grader enn meg. Hva vet du om dem?
Det er forskjellige opphavshistorier. Greske, hedenske mytologier.
Alle legendene er basert i samme område.
Sirenene bruker tankekontroll for å lure ofrene sine i døden.
Noen mener at de er djevelens sendebud.
Noe har kontroll over dem.
Tror du sirener kan være ekte?
For å være ærlig, Bonnie, så vet jeg ikke hva jeg skal tro lenger.
Hver historie må vel begynne et sted.
"De forhekser alle som kommer i nærheten av dem.
"Den som kommer nær dem uforvarende vender ikke tilbake.
"Med sin høye klare sang forhekser sirenene ham.
"Mens de sitter i en eng full av råtnende menneskeskjelett
"som fremdeles har hud hengende fra benene."
Veldig poetisk.
Ikke bare poetisk. Det er ekte.
De kroppene jeg så, de hintene som Enzo etterlot.
Han vil at vi skal vite hvem fienden er.
Han vil vi skal hjelpe ham med å slå den.
Hva er det?
Hvis jeg måtte gjette ville jeg sagt synging.
Hun har visst endelig fått nok å spise. ing.