-Viděli jste ... -Slib, že z toho trezoru
nepustíte vůbec nic ven.
Musíme vědět, co to je, abychom s tím mohli bojovat.
S tím se nedá bojovat.
-Chci to vůbec vědět? -Odradí tě to od toho jít dovnitř?
-Ne. -Tak to nechceš vědět.
-Můžu ti pomoct. -Potřebuju,
abys mě nechal jít.
Milá Eleno, byli jsme tak blízko.
Se Stefanem jsme konečně vyřešili naše problémy.
Bonnie a Enzo byli krůček od štěstí.
A pak se všechno změnilo.
-Damone. -Eleno?
-Kde jsi? -Přímo tady.
Bolí to jenom ze začátku. Potom je
to docela sranda.
-Mám strach o Bonnie. -Enzo!
Ztratila dva nejbližší.
Nemůže je najít ani lokalizačním kouzlem.
Magie se jí už nevrátila.
První zvěsti jsme zaslechli až po třech měsících.
U západního pobřeží zmizeli lidé.
Ztrácelo se jich čím dál víc.
Vím, že jsou za tím oni.
Tohle se nikdy neomrzí, co?
Zatím vůbec ne.
Proč mě taháš na ty hloupý superhrdinský filmy?
Je jich až moc.
Už ani nevím, kdo je kdo, jak se jmenují, jaký mají kostým,
kdo lítá, kdo se mění v led,
-kdo kadí oheň... je toho moc. -Od toho máš přece mě.
Jo, ale už jsme tím zahlcení.
Končím s tím.
Já končím s dystopickými propadáky pro náctileté.
Ty taky nepotřebujeme.
Tak fajn,
možná zvládnu jeden superhrdinský.
Abych pravdu řekl, jsem rád,
že už se přehnaly ty upíří kraviny.
Pozor!
Co to sakra bylo?
Málem jsem ho sejmul. Co dělá uprostřed cesty?
Bacha!
Je mrtvý.
Ne... to ne.
Nejprve vám musím zatleskat za ty rychlé reflexy.
To, jak jste kolem mě prosvištěli, bylo působivé.
Co to je?
Tohle je případ pomalého večera.
Říkal jsem si, že zkusíme klasiku, chlapa na silnici,
a málem jste nám unikli.
Jo, tentokrát to možná necháme být.
Bolí to.
Co chcete?
Hodil by se nám odvoz.
To je to nejmenší.
Pojďme. Budu řídit.
Takže trocha souvislostí
bude fér. Můj kámoš Enzo a já
jsme zaměstnanci...
Ani ne tak zaměstnanci.
Jo, spíš otroci, nevolníci, poskoci.
Drákulovi Renfieldové. Tu narážku nesnáším.
Řekněme, že nám ovládají mysl.
Naším úkolem je přivést to nejhorší z lidstva, lůzu života
a dostat to sem.
Mezi námi, kdo z vás dvou je horší.
No tak. Vítěz dostane cenu.
Co nejhoršího jsi kdy spáchala?
Jednou jsem v obchodě ukradla šminky.
-Tvářenku a rtěnku. -Snaž se víc.
Jakou největší sprosťárnu
jsi za svůj život udělala?
Vyspala jsem se s nejlepším kámošem mého kluka.
-To je o trochu lepší. -Osmkrát.
Kámo, děláš něco špatně.
Tak, jakou největší podlost jsi provedl ty?
Jednou jsem babičce ukradl prášky
a prodal je za 50 babek.
Přitom umírala na rakovinu.
Myslím, že máme vítěze.
Co vyhrávám?
Umřeš tou nejbolestivější a nejmučivější smrtí.
-A já? -Nad tebou se slitujeme.
Ty umřeš rychle. Bude po všem, než se...
O tuhle se postarám.
-Ujmeš se toho? -Samozřejmě.
Tudy. Pojď.
Ne, ne, ne.
-Klídek, kamaráde. -Bože, ne.
Hej.
Zůstaň v klidu.
Nemá smysl dělat ve své poslední chvilce scény.
Já nechci umřít.
Jo, já vím. A já tě nijak zvlášť nechci zabít.
Ale občas musíme dělat věci,
které se nám nelíbí.
-Co je tam dole? -To vážně nevím.
Tohle nemusíte dělat.
-Prosím. -A v tom se pleteš.
Nemám na výběr.
Pomoc... pomozte mi!
Chceš se dívat na telku?
Ne, budu si ještě chvilku číst.
Dobře, tak dobrou.
Dobrou.
UPÍŘÍ DENÍKY VIII. 1. díl: Ahoj, brácho
Milá Eleno, tento týden
ti budu novinky psát já.
Stačí, když o našich karambolech
bude psát jenom jeden z nás.
Věř mi, že až se vzbudíš,
nebudeš si chtít číst tři verze
jedné smutné historky.
Hledání Damona a Enza pokračuje dál a dál,
nejsme o nic blíž zjištění, kde jsou,
nebo kdo, nebo co je odvleklo.
Slíbili jsme si, že se pokusíme
krást chvilky normálnosti.
Abychom se nezbláznili.
Ale musím ti říct,
mezi námi dvěma,
je to těžké.
Je to ta nejtěžší věc za celý můj život.
Zlato, kvůli tvé hře na kytaru by Odysseus
odplul na druhou stranu.
Nevím, co to znamená, ale trhni si.
Jasně.
Zachráním tě před tebou.
Praskla mi.
Opravdu jsi nikdy nečetla Odysseu?
To je ta s Trójskou Helenou?
Ani ne.
Děkuju.
Jak můžeš milovat někoho, kdo tak příšerně hraje?
Protože jednoho dne budeš hrát jako Siréna.
A pak budu vědět, že mě budeš milovat navěky.
-Proč? -Jenom pravá láska
dokáže překonat naprostý nedostatek talentu.
Pojď sem.
A pak ty sendviče nakrájela do tvaru
srdíček a hvězdiček.
-Bez kůrky. -To je roztomilé.
Nebo ne?
Jenom říkám, že kdyby Ric najal tu starou chůvu,
moje děti by neplýtvaly dobrými kousky
sendviče.
Miliony lidí na tomhle světě trpí každý den hladem,
zatímco naše sexy chůva si hraje s jejich jídlem.
Spíš to zní, jako by ses bála, že si hraje s Ricem.
No jo.
Každou chvilku, když není s Lizzie a Josie, vede Zbrojnici.
Spí na kavalci a nejspíš ani pořádně nejí.
Možná jí ty kůrky ze sendvičů.
Tím chci říct,
že snadno podlehne kouzlu sexy chůvy.
Musíme na něj dávat pozor.
Je totiž v choulostivém stavu.
Co máš dneska v plánu?
Znovu projdu zprávy o pohřešovaných
z minulých čtyřech týdnů,
jestli mi neutekl nějaký vzorec.
Super. Já se poptám u místních úřadů.
Třeba bude dnešek lepší.
Jo.
-Pa. -Ahoj.
Stefane, našli nějaké tělo.
Všichni ti lidé, které jsme sledovali, teď se objevilo tělo.
To je dobře, ne?
Lepší než včera.
Tati, kdy se můžeme podívat k tobě do práce na hračky.
Až vám bude 18.
Dáte mi k telefonu Seline?
Tak jo, vy dvě, běžte si pro plavky.
Prošla jsem Carolinin pondělní seznam úkolů.
-Potřebujete ještě něco? -Jenom jednu věc.
Nejsi náhodou dvojnice?
Měla bych vědět, co to je?
Rozhodně ne.
Volá mě jeden z mých stážistů.
Musím běžet. Ať se nikdo neutopí.
Jasně.
-Máš něco? -Něco máme.
Pojďme.
S Georgie si už pár týdnů hrajeme v té kryptě,
zjišťujeme, jak z ní někdo mohl odejít, aniž by ho někdo viděl.
Ukážeme vám to, když řeknete,
jaká nadpřirozená věc odtud utekla.
Říkal jsem, že je to teoretické cvičení.
Vedu to tady teprve pár měsíců
a chci o tom místě vědět první poslední.
Jasně.
Sakra.
Doriane... Musíme si vybrat lepší signál.
Nebo se tak nelekej.
-Tak co? Vyklopil jste tajnosti? -Žádné tajnosti nejsou.
Říkal jsem, že je to jen...
Teoretické cvičení. Jo, jasně.
Jste teda připravený, abychom vás teoreticky ohromili?
Asi jo.
Tak jo, sledujte.
Žádná z puklin nikam nevede.
Jenom stěny, zem a slepé uličky.
Bez lžičky a kopání se odsud nikdo nedostane.
Můžu? Mojí sestřence se stalo,
že jako hodně malá ztratila sluch a zrak,
ale naučila se senzačně pohybovat,
protože měla zostřené ostatní smysly.
Přemýšlela jsem. Pojďte tudy.
-Tady. -Dobře.
Nechte se vést svými prsty.
Do toho.
Najděte si cestu ven.
-Co je to? -Našel to.
Ano!
-Zbavil jsem se té holky. -Proč? Mohli jsme ji mít na svačinku.
Znáš pravidla. Včera večer se trochu ohýbala.
Chce to skutečné zlo,
ne nějaké ubožáčky, kterými to krmíme.
Jo, měl bys s tím něco udělat.
Já se snažím.
Což je víc, než děláš ty.
Je to fakt dobrá knížka.
Jak dlouho budou tahle jatka zlých lidí pokračovat?
Kolik těl si to ještě vezme, než bude po všem?
Ono tě to slyší.
Je to v našich hlavách. Ví, co si myslím.
Není důvod, proč to ještě rozčilovat.
Zbylo ti nějaké sebeovládání?
Já jsem tak...
Nevím, na dvou procentech.
Svobodná vůle netřeba. Otočil jsem vypínačem.
Lidskost je vypnutá. Jedu na autopilota.
Doporučuju.
Takže v tobě vůbec nic nezbylo?
Jenom podmanivý smysl pro humor
a znovunalezené uznání pro holčičí brak.
Promiň, probudili jsme tě?
Kdy tohle skončí?!
Kolik těl ještě, než budeš mít dost?
Křik nikdy ničemu nepomohl.
Zkus hezky poprosit.
Máš odpověď?
Není to nic moc, ale je to stopa.
Sledujeme tu šňůru ztracených lidí
a tohle je poprvé, kdy se objevilo tělo.
Nejspíš vůbec nesouvisí s tím, po čem jdeme my.
Jo, tohle si nesmím připouštět.
S každou stopou musím zacházet,
jako by mě k nim mohla zavést.
Stefane...
Pokaždé, když tohle děláme, si dovolím trochu doufat.
A pokaždé když z toho nic není, se mi o něco víc
sevře srdce.
Nevím, kolik toho moje srdce ještě vydrží, víš?
Bonnie...
Nikdo, ani Caroline, ani Elena...
nikdo neví, jak bojovat déle a usilovněji
a líp než ty. Když to vzdáš,
už nebudu mít čeho se držet.
Prosím tě, nevzdávej to.
Samozřejmě.
Ale...
... nechtěj po mně, abych měla naději.
Naděje bolí.
Já už nechci, aby to bolelo.
Nechápu, že jste to našli.
Je to optická iluze. Cestu sem nemůžete vidět, ani cítit.
Váš hmat musí být naprosto separovaný.
Síla, co?
-Kam ten tunel vede? -To ještě nevíme.
Proto jste tady vy.
Ledaže byste byl klaustrofobik nebo tak něco.
Ne. Ne.
Tak pojďme.
Ahoj.
-Ahoj, holky. -Mami!
-Ahoj. -Omlouvám se za zpoždění.
To nevadí.
Tohle vám tu
před pár minutami nechal Pete od zvukařů.
-Děkuju. -Není zač.
V pořádku? Můžu si skočit na salát?
Jo. Nechte si chutnat.
Ahoj.
Určitě má ráda i kapustu.
Co je kapusta?
To ani nechceš vědět.
Mami, co je to za film?
To je film do práce,
na který maminka čekala.
Byl pokažený zvuk, tak ho Pete musel opravit.
Tohle je Enzo, kamarád vaší tety Bonnie.
Je to film o něm, jak se snaží zjistit něco
o kouzelném stvoření.
A tohle je princezna Virginia St. Johnová,
která bývala zavřená ve věži.
Je jediná v celém království,
kdo zná tajemství toho tvora, kterého hledáme.
Princezna ale utekla
a nikdo ji teď nemůže najít.
Řekni mi, co to je.
-Moc nahlas. -Jo, pardon.
Ten film je nudný, mami.
Není nudný. Je jen pokažený.
Co to tam mělo být?
Neznám archeologa, který by se bál prozkoumat tunel.
-Já nejsem archeolog. -Ale no tak.
Vždyť jste skoro Indiana Jones.
Jo, to jsem býval. Než jsem měl dvě dcerky,
které čekají, že se domů vrátím celý.
Teď jsem jenom akademický šprt.
Taťka. Chci se vyhýbat nebezpečným situacím.
Navíc, až tohle budeš dělat tak dlouho jako já,
zjistíš, že tajný tunel je jen zřídka obyčejným tunelem.
Pozor kam šlapete.
Názorný příklad.
Co to je?
Zdá se, že zlatý důl.
-Promiňte. -Ale no tak.
Trvalo čtyři hodiny, než mi ti místní idioti předali místo činu.
Teď za pásku pouští i novináře?
Nejsme novináři.
Nejsme nikdo.
Ale řekněte nám, co víte.
Obětí je žena, uškrcená, potom zbavená krve.
Nebo možná naopak.
Připravte se, není to pěkný pohled.
Na autě jsme našli krev, která neodpovídá její skupině.
Krev tamhle na cestě taky není její skupina.
Její auto je promáčknuté,
jako by srazila jelena nebo pumu.
Nebo člověka.
Nad klíční kostí jsou stopy zubů, na krku má stopy po drátě.
To není drát.
To je kytarová struna.
Je to tam docela pusté.
Farmy.
Na ukazateli bylo pět kilometrů.
To je divné. Třeba to něco znamená.
Před časem o téhle oblasti psali.
Místní mluvili o zázraku,
když blízkým potokem tekla krev.
Ukázalo se,
že tamní jatka, měla potíže s odpadem.
Teď jsou zavřená.
Jak daleko je ta farma od místa činu?
Přesně pět kilometrů.
Půjdu se tam podívat. Zavolám ti.
Řekni mi, co to je.
Bože.
Už vycházím ze dveří.
Ne, žádný spěch. Ještě nejdete pozdě.
Ale neozval se vám Alaric?
Celé odpoledne se mu nemůžu dovolat.
Neozval, ale zavolám mu do kanceláře.
Počkejte. Je všechno v pořádku?
Jo, v pohodě.
Holky si hrají na schovku,
jen se obě schovávají a nikdo je nehledá.
Mrkněte se do skříně. Tam se schovávají často.
-Tady Brody. -Brody, tady Caroline.
Sháním Rica, je tam někde?
Moment. Je tady.
Dobře, díky.
Vyřídíte mu, aby mi zavolal?
-Samozřejmě. -Díky, zatím.
Seline, je v pořádku.
Jenom je zažraný do práce.
To je divné.
Holky by samy z domu neodešly, že ne?
Proč? Co se děje?
Vchodové dveře jsou dokořán.
Myslela jsem, že to byl Ric, ale...
Caroline...
-V domě někdo je. -Seline?
-Ahoj, mami. -Ahoj, koťátka.
Nehýbejte se, jo?
Zůstaňte tady.
No tak. No tak!
Fajn.
Dorian donese další světla.
Tahle místnost je fascinující.
Cokoliv v podzemí by mělo mít
známky eroze. Samotná vlhkost země by měla
zničit většinu artefaktů,
ale všechno je dokonale zachované.
Jo. Přesně jako v pyramidách.
A kruci.
Až na tohohle.
Ať to byl kdokoliv.
Nesahal bych na to.
Ničeho se nedotýkáme.
Jestli je to nedotčené tak dlouho,
jak si myslím, nerad bych ty artefakty poničil,
než to tady uzavřeme.
Díky tomu nerďáckému mozku jste nejvíc sexy.
Víte to?
Georgie,
nemysli si, že to neoceňuju,
ale nejsem k mání.
Víš, jsem jen já a moje děti,
bez nějakého rozptylování.
Taťka.
Jo. Přesně tak.
To je škoda. Musela jsem to zkusit.
Sexy temný tunel, kouzelný pokoj a tak dál.
Profesore S., volala Caroline.
Prý je to naléhavé.
Právě jsem vešel dovnitř.
Ještě pracují na místě činu.
Už to nebude trvat dlouho.
Co je to?
Vypadá to jako vosk.
Všechno v pořádku?
Jsem na cestě.
Damone.
Stefane.
Nazdar, brácho.
Co to tady je?
Co tady děláš?
Každodenní úkoly.
Co bylo v tom trezoru, Damone?
Co tě dostalo?
Je jedno, co mě dostalo.
Ale má mě to.
Měl bys na mě být hrdý.
Zabíjím zlé lidi.
Kde je Enzo?
Běž domů, Stefane. Nám je tady dobře.
Na jatkách?
Obklopeni smrtí.
To jsme my, brácho.
Takoví jsme už přes 160 let.
Vím, že si myslíš, že stojí za to bojovat,
žít v iluzi svého hrdinského života,
ale já jsem s tím skončil.
Vypnul sis lidskost, že?
Chytrý jako vždy.
Můžu ti ji zase získat.
Vím, že můžeš, ale já nechci.
Viděl jsem, jak to končí, a věř mi,
-lidskost mě nemůže zachránit. -O čem to mluvíš?
Mluvím o pekle, brácho.
Ne o pekle,
kdy jsi lapený v kameni.
Peklo s plameny a sírou.
Viděl jsem ho.
Poznal jsem ho zblízka.
Zakusil ho, dotkl se ho.
Předčí všechny řeči.
Plácáš nesmysly.
Dobře.
Musíš jít. Zatím tě to nechce.
Běž odsud s těmi nedotčenými vlasy hrdiny
a už se nevracej.
Bez tebe ne.
Tak, tohle je zjevně dost divný,
ale po dobrém spánku se probudíš
a nebudeš o tom vědět.
Holky jsou v autě.
Po večeři je vezmi na zmrzlinu.
Vraťte se nejdřív za dvě hodiny. Rozumíš?
Dáme si zmrzlinový pohár.
Jo.
Dobře.
Prober se!
Říkám, aby ses probrala.
Máš 30 vteřin na to, abys mi vysvětlila, proč jdeš po mých dětech.
A pak dalších 30 vteřin, abys mi řekla
o tom pitomém trezoru.
-Do toho. -Dovolila jsi otevřít ten trezor.
Říkala jsem vám, ať ho neotvíráte.
Jo, naše blbost.
Patnáct vteřin.
Přišlo si to pro ně.
Ne, ne, tuhle hru hrát nebudeme.
Co je to?! Co to chce od mých dětí?!
Co?
Proboha. To je tvůj jazyk.
Nedělej nic, čeho bys mohl litovat.
Mysli na Elenu.
Chci ti to vysvětlit, Stefane. Na Eleně mi už nezáleží.
Proč? Protože jsi zmáčkl vypínač?
Vyrval jsem ho ze zdi.
Žádný vypínač není, Stefane, protože není žádná naděje.
Všechna krev, kterou jsem kdy prolil,
každý, koho jsem kdy vysál,
každé špatné rozhodnutí, zpečetilo můj osud.
Moje a Elenina cesta už nejsou stejné.
Její posmrtný život je rozhodně radostnější než ten můj.
Naposledy ti říkám, abys odešel.
Já říkám, že ne.
Vezmi ho do auta, já najdu Enza.
-Musíme jít, není to bezpečné. -Bez Enza nepůjdeme.
Musíš hned odejít, Stefane, bude Damon muset
udělat to, co se nikomu nebude líbit.
Pusť mě, Damone!
Běž.
Fajn.
Pusť ji a my půjdeme.
Než se zase shledáme, Bon.
Enzo.
Copak to vy dva nechápete?
Vy si myslíte, že proti tomuhle vyhrajete?
Nevyhrajete. Můj život skončil.
Můj život skončil před stoletím a půl, Stefane.
Když jsi mi ho sebral.
Pojďme odsud.
Snažila jsem se ji uzdravit,
ale pořád krvácela, a pak umřela.
Nedokázala jsem z ní dostat žádnou informaci.
Jedna chodba. Rozhodl jsem se jít do jedné chodby,
než abych byl se svými dětmi,
které napadli, tak jsem mimo. Děláme to špatně?
Neměli bychom je po celý zbytek života spustit z očí?
Já nevím.
Očividně nevíme, jak to dělat dobře,
jinak by se nikdo nepokusil sejmout naši chůvu.
To proto, že jsme každý jinde.
Bydlím 30 minut odsud v mizerném bytě.
Máme společnou péči. Jsem moc daleko na to, abych ti pomáhal.
Chceš se přestěhovat do města?
Ne, chci se přestěhovat sem.
Ricu...
Chci, abychom byli rodina a tým,
ano, ale nemůžeme tu bydlet spolu.
Netvrdím, že bys tady měla zůstat.
To je šílené.
V tomhle domě bydlím od dětství!
Kam jinam bych měla jít?
Moc dobře víš, kam bys měla jít.
Chceš tam jít už několik měsíců,
ale abys neranila moje city,
-ještě jsi to neudělala. -Ricu...
Caroline, chci, abys byla šťastná.
Chci, aby naše holky byly šťastné.
A mám v plánu být jednoho dne šťastný i já.
Hele,
tomuhle životu nemůžeme utéct, Care.
Tak co zajistit, abychom ho alespoň prožili dobře?
Neřekl jsi ani slovo.
Vím, že to bylo těžké.
Ale to nebyl Enzo.
Nebyl to Damon. Vůbec se neovládali.
Ale všechna ta vodítka...
Kytarová struna a kilometrovník...
Nechal mi je tam Enzo.
Já to vím.
Chtěl, abychom je našli.
Příště je vyrveme tomu, co je dostalo,
ať je to cokoliv.
Ani ne před 12 hodinami jsi mi říkal,
ať dál doufám.
Měl jsi pravdu.
Řekl, že je to moje chyba.
Říkal to už předtím, tak nevím, proč to teď tak zabolelo.
Tentokrát mám pocit,
jako by mi to nikdy nechtěl odpustit.
Možná jsi měla dnes ráno pravdu.
Ne. Ne, ty jsi měl pravdu.
Říkal jsi, ať doufám.
Na chvilku si vydechni,
dej se dohromady a najdi svou naději.
Opravdu jsi nikdy nečetla Odysseu?
To je ta s Trójskou Helenou?
"Mezitím se naše dobrá loď,
poháněná příznivým větrem,
rychle blížila k ostrovu Sirén."
Myslím, že tohle si pamatuju.
Sirény svým zpěvem lákaly námořníky na břeh,
a pak je snědly.
Ale hlavně je v téhle knížce jeden
z nejkrásnějších milostných příběhů.
Ty jsi mi ale nevyléčitelný romantik.
Co se tebe týče, má lásko, o tebe bych nikdy nepřestal bojovat.
Vzdoroval bych oceánům a plavil se kolem Sirén,
abych našel cestu zpátky k tobě.
"Vzal jsem velkou hroudu vosku
a svým ostrým mečem ji rozdělil na menší kousky.
Své muže jsem postavil do řady a všem jim uši zalepil tím voskem."
"Pak mě za ruce a nohy přivázali,
u stěžně lodi jsem stál
a k němu mě připoutali."
Jsem fanoušek domácí umělecké komunity.
Víte, to víno je příšerné, ale lidi jsou tu milí.
Nemohl jsem si nevšimnout, že ve vašem díle
vyjadřujete jistý...
... niterný souboj.
Temnota a světlo.
Taková hlava plná břemene.
Opravdu se vyžíváte v odhalování hříchu a vykoupení.
Jste velice všímavý.
Mnoho lidí tohle moc nechápe.
Pravda. Ale měl byste vědět,
že žádné vykoupení neexistuje.
Stačí jenom jeden špatný den,
jedno špatné rozhodnutí a je jedno,
co budete dělat po zbytek života,
protože až si pro vás ďábel přijde,
máte to spočítané.
Mimochodem úžasné použití červené barvy.
Ne každá oběť si zaslouží monolog.
Ještě nevíme, jestli je to náš chlap. Může to být nedorozumění.
Věc se má tak,
že můj kamarád a já máme velice vyvinutý čich
nemluvě o tom,
že nesmírně oceňujeme krev,
a nemohli jsme si nevšimnout,
že ta červená, kterou používáte,
velice štědře, smím-li dodat, nás praštila přes nos,
má velice povědomý pach.
Nechcete mně a mému kamarádovi vysvětlit,
proč malujete lidskou krví?
A především,
co jste sakra udělal člověku, kterému ta krev patřila?
Do toho.
Zašeptejte mu to do ouška.
Co to ti Středoameričani s tím zlem mají?
Zůstaň u nás. Nic neříkej.
Enzo.
Překvapila mě naše dnešní rodinná návštěva.
Měl jsem za to, že po sobě svoje stopy zametáme.
To ano.
Tak jak nás teda sakra našli?
To netuším. Viděl jsi sám.
Chce mě to poslušného, tak poslouchám.
Dokáže se ti to dostat do hlavy.
Když to zjistí, koho máš rád,
nebo ke komu se chceš vrátit,
víš, co se může stát.
Měl bys zvážit, jestli neotočíš svým vypínačem,
protože když tě nebude nic zajímat, nic neuvidíš.
Tak pojď.
Milá Eleno,
nejsem sice na řadě, ale chci, aby ses to dozvěděla ode mě.
Myslím, že jsme ho ztratili.
Můžu jenom doufat,
že je alespoň malá část jeho mysli
schovaná někde v bezpečí.
Poslední záchvěv lidskosti, kterého se pevně drží,
pohřbený někde hluboko uvnitř.
Já vím, Bonnie. Máš pravdu.
Ty i moje máma. Jenže se nemůžu přimět mu to říct.
Aspoň ne dnes.
Zavolám ti potom.
Katherine.
Ne. Já...
-Jsem Elena. -Eleno.
Potřebuju tě.
Nevím, jak dlouho ještě dokážu bojovat.
Nevzdám to s ním.
Ale je těžké se té naděje držet.
Naděje bolí.
Možná bude zítřek lepší.
-Ahoj. -Ahoj.
Špatný den?
O něčem jsem přemýšlela.
Jsi v tomhle velkém domě sám.
Říkala jsem si, že třeba...
... bys chtěl, aby tu byl ještě někdo.
Ten někdo jsem mimochodem já.
Že bych tu bydlela.
S tebou.
Teda...
Nesnažím se nic uspěchat, ale kdybys to
třeba aspoň trošku chtěl...
Nechal mi spoustu vodítek, které ukazují na příběh o Sirénách.
Ty máš o pár titulů víc než já. Co o nich víš?
Příběhy jejich původu se liší.
Jsou v řeckých a pohanských mytologiích.
Všechny ty legendy mají svou vlastní myšlenku.
Sirény ovládají mysl, aby své oběti nalákaly ke smrti.
Některé říkají, že jsou posly ďábla.
Něco je ovládá.
Myslíš, že Sirény můžou být skutečné?
Abych pravdu řekl, Bonnie,
já už nevím, co si mám myslet.
Ale každý příběh má někde svůj začátek.
"Každého zmámí, kdo přiblíží se k nim.
Kdo nevědouc k nim přijde, domů už se nevrátí.
Jasným zpěvem ho Sirény zmámí.
Jak sedí tam na louce
a kolem nich se kosti mužů kupí.
Na těch kostech pořád kusy kůže visí."
Jak poetické.
Nejen to. Je to skutečné.
Viděla jsem ta těla.
Stopy, které mi Enzo nechal.
Chce, abychom věděli, kdo je nepřítelem.
Abychom jim pomohli s ním bojovat.
Co to je?
Kdybych měl hádat, řekl bych, že zpěv.
Zdá se, že se to konečně dosyta nacpalo.
České titulky Michaela Křížová Iyuno-SDI Group 2022 i.