Detta har hänt...
Vad än det är därinne i valvet, vill det komma ut,
du måste lova mig, att du inte låter Alex släppa ut det.
Jag lovar.
-Bonnie, snälla! -Ingen kommer ut.
När hon vaknar, kommer hon vara precis som jag.
Full av hat mot dig och din sort.
Nu måste du så långt bort ifrån henne som möjligt.
Älskar du honom?
Jag vet inte. Kan man älska någon och lämna dem,
precis när man behöver varandra som mest?
Jag är fortfarande arg på dig.
Du satte mig bokstavligen i helvetet, jag är inte färdig med det än,
men tro inte att jag inte märker allt gott som du gjort.
Bonnies liv är länkat till de sista eviga.
Om vi splittrar länken, kanske förtrollningen splittras.
Tyvärr för oss så huserar de eviga i Arsenalen.
Ondskan i källaren rymde från sin gömma, och nu kan den vara varsomhelst.
Vi ska öppna stället igen.
Har du inte hört av honom?
Nix. Vilket betyder, föga förvånande,
att Donovan misslyckades, och nu jagar Bonnie i det vilda.
Okej. Men var är hon nu?
Hon är efter någon av oss, var annars?
Skulle inte du vara på flyget?
Flyget ställdes in på grund av stormen. Var är du?
I lösningslandet, älskling.
Det finns en bevarad kropp i Arsenalen, kallad den sista eviga.
Vi måste bara förstöra den,
och Bonster är inget monster mer.
Men om du dödar den eviga, dör Bonnie.
Och det gör vi också.
Jag har hört något annat.
Av någon som vill se dig död?
Folk som härstammar från de som skapade Rayna Cruz.
Ja, de som hatar oss.
Vare sig vi tror dem eller inte, så är det Bonnies enda chans.
I bästa fall,
förstör vi den och allt bli som vanligt.
I värsta fall,
dör vi alla och Stefan lever och berättar om vår död
för den ljuva Elena.
Glömmer du det andra problemet?
Du menar det tvetydigt otäcka monstret från valvet?
Jag fixar det.
När det slutar vara tvetydigt kanske det är mindre otäckt.
Det spelar ingen roll.
Bonnie förseglade Arsenalen. Du kommer inte in.
Säg inte vad jag inte kan göra.
Jag kommer inte in.
Plan B. Stefan, ring ditt ex.
Inte det bredvid dig, Valerie.
Hon kan siphonera förseglingen.
Toppen. Men jag vet inte var hon är.
Det finns ett tredje alternativ.
Och jag måste säga att det är ursött.
Den sötaste lilla plan C du nånsin sett.
Nej. Absolut inte.
De måste bara gå upp till dörren,
och lägga deras små siphon-händer på...
Mina barn kommer inte vara med i detta.
-Det är för Bonnie. -Nej. Det är för oss.
Så att vi slipper fly.
Den ursäkten duger inte till att dra in mina barn i röran.
Ärren som vi har kopplar oss till henne, vet du?
Hon hör säkert vad vi säger nu.
-Vi kommer att hitta Valerie. -Jaja, brorsan.
Hur är det när du ser dem?
Jag hör delar av samtal, några syner.
Men mest känner jag dem.
Deras känslor.
De är rädda.
Och det borde de vara.
Begären blir starkare.
Jag känner hur de tar över.
Jag vill inte skada dem.
Frigör mig. Låt mig hjälpa dig. Jag kan hindra dig.
I hjärtat vet jag att jag borde.
Förlåt, Matt.
Jag heter Enzo. Bonnie är en vän.
Hon lyssnade inte, va?
Efter allt jag sa, öppnade hon ändå valvet.
Det är komplicerat.
Om den där saken får komma ut i världen, är vi bara...
Det är därför jag är här.
Jag måste veta vad vi har att göra med.
Så att vi kan bekämpa det.
Du kan inte bekämpa det. Du kan inte döda det.
Det har levt i tusentals år.
Var inte rädd, min kära.
Säg vad det är.
Lizzie fick tre kakor och jag fick bara två.
Två och en halv.
Mycket kakprat för att vara åtta på morgonen.
Ja, men flickorna ville ha kakor.
Och pappa behöver något för att skingra tankarna.
Så du stressbakade?
Finns det inget maskulinare sätt att säga det på?
Jag saknar dig mamma.
Jag saknar dig också, älskling.
Vinka hej då, flickor.
-Hej då! -Hej då!
Var försiktig.
De är tre år gamla.
De borde inte vara involverade i den här världen, ännu.
Lizzie siphonerade mig häromdagen.
Flickorna var på födelsedagskalas,
och Lizzie tog Josies godispåse, och jag tog tillbaka den,
och sen tog hon tag i min arm.
Hon menade det inte.
Jag vill bara att de ska ha en så normal barndom som möjligt.
Det är ditt beslut.
Punkt slut.
Tack.
Men du slipper ändå inte undan.
Att du lämnade mig eller kidnappningen.
-Inte? -Nej.
-Inte ens lite grann? -Nej. Inte ens lite grann.
Jag känner lite värme.
Det är verkligen ingen värme.
Okej.
-Bonnie? -Du måste köra snabbare.
-Varför? Vad har hänt? -Jag kommer ikapp dig.
Be Stefan köra snabbare. Och stanna inte.
Hur kom du ifatt oss?
Vi har en polissiren, okej? Det har hjälpt.
Vi lovar att inte stanna.
Alla enheter, vi har sex bilar i krock på väg 60 på Franklin Drive.
Skadade har rapporterats. Var god svara.
Säg att vi inte kör på 60.
Vi kör på 60.
Nej.
Jag fixar detta.
Stefan?
Varför känner jag att ni kommer närmre?
Du behöver bara låta oss köra förbi.
-Det kan jag inte göra. -Jo, det kan du.
Nej, det kan hon inte.
Kom igen, Bonnie.
Förlåt.
Nej!
Låt mig gissa.
Det är en gammal tentaklad ondska
som kommer att förstöra oss och hela vår värld.
Var inte löjlig. Inga tentakler.
Vill jag ens veta.
Avskräcker det dig från att gå in?
-Nix. -Då vill du inte det.
Har någon hört av Valerie?
Onödigt.
Någon har en plan. Lust att dela med dig?
Den är rörig.
Du har nog glömt hur rörig jag kan vara.
En liten landningsbana en bit utanför Arsenalen.
Möt mig där. Ta på dig hårdhandskarna.
-Tror du de är okej? -Det måste vi anta att de är.
Och att hon fortfarande är ute efter oss.
Något nytt från Damon?
Ingenting. Du borde dra.
Följer du inte med?
Jag har inte hört av Damon,
så han har nog en plan som inte involverar oss.
Därför är det nog inte bra.
Jag borde ta hand om det.
Var detta det bästa du hittade?
Bästa, nej. Närmsta, ja.
Var är piloten?
Jag ringde förut. Han sa han skulle komma.
Det skulle han till du bad honom glömma det.
Fast det gjorde jag inte.
-Är du Damon Salvatore? -Ja.
Det var han som ringde.
Ta hit piloten innan jag sliter halsen av dig.
Turbulens?
Snarare störning.
Salvatore Airlines. Hur kan jag hjälpa dig?
Tycker du att du är smart?
Med tanke på att jag spårade dig, din pilot,
och ditt plan med broderlig intuition.
Ja, Damon, det tycker jag.
Glömmer du att jag flyr från en jägare, Stefan?
Jag försöker komma undan henne!
Båda vet att det inte är därför du vill på planet.
-Du har ingen aning om mina planer. -Jaså?
För jag tror att du ska till Dallas och kidnappa två oskyldiga barn.
Eller så ska jag till Dallas och prata med deras pappa
och prata vett med honom.
Och om han säger nej?
Då kidnappar jag de två oskyldiga barnen
eftersom det är det enda rätta.
Det rätta
är att låta deras mamma besluta vad som är bäst.
Hon har fel, Stefan.
Det är hennes beslut.
Och hon ska få fatta det. Vi ses.
-Hej. -Hej.
Berätta.
Bonnie tog oss nästan. Men jag mår bra.
Ni kan inte fortsätta så här. Ni måste hitta ett annat sätt.
Damon och Enzo kan fixa henne.
Det är toppen.
Det involverar Joise och Lizzie.
Va? Vad behöver de?
Komma in i Arsenalen.
Lizzie och Josie skulle kunna siphonera Bonnies förtrollning.
Jag sa nej. Direkt.
Jag trodde det handlade om mig
och Damon och Enzo, och det är lugnt.
Jag är beredd att fly, de också.
Men sen pratade jag med Bonnie i telefon och...
Hon är så rädd, Ric.
Hon har ont också, och...
Men det är dina barn. Och jag kan inte välja åt dem.
De är inte bara mina barn. De är våra barn.
Det är ett beslut vi måste fatta tillsammans.
Hon är min bästa vän.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Det har nästan gått en vecka
sedan flickorna fick krama sin mamma. Så...
Kan vi undvika att det blir två veckor,
eller tre,
eller aldrig...
Säg bara vad vi måste göra.
Matt?
Matt, mår du bra?
Mår du bra?
Ja.
Bara fast.
Du då? Mår du bra?
Såklart jag gör.
Vore jag död skulle allt detta vara över,
och alla skulle återvända till sina liv.
Men sådan tur har vi inte.
De skulle också vara döda, Bonnie.
De är märkta. Dör du, dör de.
Så detta kommer att hålla på för alltid.
Det är lugnt. Jag hindrade dig.
Jag kan fortsätta hindra dig.
Du är människa, Matt.
Du hör inte hemma i den här kampen.
Nej. Lämna mig inte, Bonnie.
Jag är ledsen.
Bonnie!
Hallå? Jag är skadad och behöver hjälp. Är det någon där?
Värst vad du är tyst.
Du är väl inte sur över piloten?
Caroline hämtar barnen. Vi kommer in.
Det är det enda viktiga.
Vad hände med dig?
Vi hade ett genombrott i går.
Du gjorde en Damon.
Du gjorde rätt. Åt helvete med konsekvenser.
Vi var eniga, Stefan.
Jag skickade ut ett pressmeddelande.
Sen tillbringade du natten med Blond Ambition
och nu är du den gamla tråkiga välj rätt-typen.
Vad fan?
Tycker du verkligen att det var rätt
att ta Caroline mot hennes vilja?
100 %.
Du sa att det är så man vet att man älskar någon.
Och för en sekund trodde jag dig.
Jag trodde att kärleken till Caroline var så stark
att jag skulle göra allt för att skydda den.
Men sedan insåg jag att det inte var kärlek, utan rädsla.
Det borde du skriva på ett vykort.
Kvällen du la dig,
var det inte för att du älskade Elena,
utan för att du var rädd
annars hade du gjort något hemskt.
Och du skulle förlora henne för alltid.
Och den rädslan var så mäktig,
att den tog över kärleken du känt för mig eller Bonnie eller andra.
Det handlade inte om dig, Stefan.
Det handlade bara om mig.
Jag såg dig i ögonen, Damon.
Och jag bad dig att stanna.
Och du vände mig ryggen utan problem.
Och jag tänkte på det i går när jag gjorde en Damon.
Och jag insåg att jag inte vill vara den personen.
Jag vägrar styras av rädsla.
Jag vägrar vara du.
De är här.
Vet ni varför vi är här?
Det är något i byggnaden
som är viktigt, som vi behöver.
Problemet är att dörrarna är låsta.
Så ni måste hjälpa oss att öppna dem, okej?
Vill ni veta något häftigt?
Ni två är speciella.
För ni är nycklarna.
Vi leker en lek. Alla lägger en hand på dörren.
Minns du Amys kalas?
Jag tog din godispåse och vad hände?
Jag skadade dig.
Ja. För att jag tog något från dig.
Hur skulle det kännas
om någon tog mig ifrån er?
-Arg. -Ledsen.
Ja, jag med.
Kommer vi inte in kanske det händer.
Jag kanske aldrig får träffa er,
eller krama er, eller natta er.
Det funkar.
Fortsätt.
-Bra jobbat. -Bra jobbat av er.
-Ni var jätteduktiga. -Ni var båda jätteduktiga.
Det är över.
Ska du be om ursäkt för mitt ben?
Jag vet vad du planerar.
Jag ser att alla väntar vid Arsenalen.
De är enkla måltavlor, Enzo.
Förutom att alla inte väntar vid Arsenalen.
-Vad gör du? -Min del.
Jag behöver be dig om en tjänst.
-Du måste tänka på mig. -Nej.
Jag låtsas att det inte sårade mig.
Jag vet att dina begär är starka.
Jag vet att du inte kan kontrollera dem. Men du kan fokusera dem.
Jaga mig, och bara mig.
Då får våra vänner tid att reda ut detta.
Jag tar dig, Enzo.
Som om.
Kom igen älskling.
Vi kör en liten gåsjakt.
Okej. Vi ses.
Kom och ta mig.
Var är småknoddarna?
Lång bort från det som ska komma ut härifrån.
Om något ska ut, måste vi kunna komma in.
Fint. Ska vi?
Stefan.
Vad du än ska säga, bara...
Säg det när detta är över.
Detta ser lovande ut.
Jag har sett värre.
Så det som var i valvet som ingen skulle öppna,
vet vi vad det är?
Japp. Illa.
Enzo sa att den sista eviga ligger i en kista nånstans.
Låt oss hitta saken och dra härifrån.
Varför stannade du?
Bensinen tog slut,
vilket innebar att du ändå skulle komma ikapp.
Jag har ingen aning om hur du känner.
-Men om jag kom hit... -Enzo.
Kunde vi kanske äta en sista middag ihop.
Det vet du att jag inte kan.
Kom igen. Min risotto är inte så dålig.
Jag är verkligen ledsen.
Det kanske den är.
Detta är riktigt otäckt.
Enzo sa att jag inte skulle gå in i valvet.
Vi har ju letat överallt.
Om du är rädd, Damon,
kan du vänta utanför med treåringarna.
Damon.
Är du redo?
Ja.
Ja, det är jag.
Men jag tänker göra det ensam.
Fan heller.
Det som är där nere är inte bueno.
Därför behöver du mig.
Låt mig göra detta, Stefan.
En tjej väntar på dig utanför,
om du går in dit med mig, och blir skadad,
blir det problem med henne, och du klandrar mig.
Jag bryr mig inte. Jag kan hjälpa dig.
Det vet jag att du kan.
Och det har du.
Gång efter annan.
Du har hjälpt mig.
Och gång på gång har det sabbat för dig.
Den här gången behöver jag en annan slags hjälp.
Du måste släppa mig.
Låt mig lyckas eller misslyckas.
Men låt mig göra det själv.
Förlåt för att jag lämnade dig den natten.
Du har rätt, jag var rädd.
Jag visste att du skulle bli arg, men även att du skulle vara okej.
Jag vet att mina val suger ibland,
och att du gillar att lägga dig i,
men den här gången, måste du tro på mig.
Okej?
Damon, jag...
Du vill väl inte styras av rädsla?
Den här gången lämnar du mig.
Och var inte rädd för vad som komma skall.
Lite på att jag klarar mig,
på något sätt.
Jag klarar mig.
Ja.
Okej.
Behöver du mig, så är jag...
Precis utanför.
Japp.
Det har tagit för lång tid.
Tack gode gud.
Var är Damon?
Det är inte över än.
Jag kan inte röra mig.
Jag vet.
Du vill inte göra detta.
Slåss med mig.
Slåss med mig. Knuffa bort mig!
Jag försöker.
Men du har nog blivit starkare.
Håll tillbaka mig.
Snälla.
Jag har nog nått min gräns.
Förlåt, Enzo.
Det är okej.
Men jag behöver något från dig.
När detta är över, kom inte ihåg den här stunden.
Kom ihåg de andra.
Nyårsafton och champagne.
Ditt usla gitarrspel som aldrig blev bättre
även fast jag sa det.
Och kom ihåg...
Jag hade årtionden av smärta och ensamhet,
innan jag hittade dig.
Och sedan tre ljuva år av kärlek.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig, Enzo.
Där är du.
Jag kan inte hålla tillbaka längre.
Du måste inte.
Kom igen...
Kom igen!
Han gjorde det!
Inga fler ärr.
Antar att han gjorde det.
Jag åker hem med barnen.
Bra. Jag hämtar mina grejer.
Nej.
Nej, du borde...
Du borde stanna.
Du förändrade mitt liv, vet du det?
Du vände det upp och ner.
Och för det...
kommer jag alltid att älska dig,
även fast du inte älskar mig på samma sätt.
-Ric. -Det är okej.
I ärlighetens namn har jag alltid vetat.
Det är bara det att vi...
Vi hade stunder då vi var perfekt synkade.
Skrattade åt barnen eller...
I tårar eftersom vi var så utmattade, att jag...
Jag antar...
En del av mig trodde nog att
de stunderna skulle bli något mer.
Men det hade inte varit rättvist mot dig och...
Det hade inte varit rättvist mot mig heller.
Jag är ledsen.
Nej.
En del av mig älskade tanken på en perfekt, lycklig familj.
Och jag ville inte släppa det.
Du måste få vara lycklig.
Du förtjänar allt du vill ha.
Oavsett vad som händer, Caroline,
du, jag, ungarna, är vi en familj.
Vi kommer alltid att vara en familj.
Vilken röra, va?
Penny.
Detta är inte på riktigt.
Jaså?
Så rubbat som ditt liv är,
funderar du inte ens över om jag är ett spöke?
Jag är ledsen. Jag menade inte att...
Nej. Jag vet.
Du är en hemsk skytt. Det slog vi fast för flera år sedan.
Hur fan hamnade du här?
Jag kan inte fly från detta liv.
Det är grejen, Matt.
Du har inte försökt.
Så vad vill du göra?
Jag vill bara vara med dig.
Snälla ta mig med dig.
Ledsen Matt.
Du hör inte hemma med mig heller.
Det finns ett bättre liv för dig där ute.
Du måste bara vakna och hitta det.
Vakna.
Vakna!
Han är vid medvetande.
Du förlorade mycket blod, men det kommer att bli bra.
Stanna med mig. Allt kommer att bli bra.
Han är Damon.
Han är som en kackerlacka. Han överlever alltid.
Du är fortfarande kvar.
Jag hade några grejer jag ville ha sagt
innan detta var över.
DAMON
PÅ VÄG UT. HA BOURBON REDO.
Han mår bra.
Det gör han jämt.
Så det du hade tänkt säga mig
kan du säga nu.
Jag ljög förut.
Det fanns en värme.
Om du tror att du är förlåten.
Jag är så förlåten.
Du är typ förlåten.
Hade du inte kunnat göra det fem minuter tidigare?
Vänta. Enzo lever fortfarande?
Jag trodde jag väntat tillräckligt länge.
Tack.
Tacka mig när vi ses, med presenter. Och...
Damon.
-Hallå? -Vänta lite.
Damon?
Elena?
Vad sa du precis?
Jag hör henne i valvet.
Damon, Elena är på ett lager i Brooklyn.
Jag vet, men...
Damon.
-Tänk om något hänt henne? -Hjälp mig.
-Tänk om Arsenalen tog henne? -Det gjorde de inte.
Snälla.
Jag måste försäkra mig om det.
Damon. Ut därifrån.
Snälla, hjälp mig.
Jag är så ensam.
Jag behöver dig.
Var är du?
Här.
-Var är han? -I valvet.
Men han stängde säkerhetsdörren.
Öppna den då.
Det kan bara någon från Arsenalen.
Varför tog du inte med Enzo?
Det gjorde jag.
Damon?
Bara du?
Jag smet iväg.
Kände inte för att spela sten, sax, påse
om vem som skulle rädda dig.
Så heroiskt av dig.
Det är inte min stil att lämna folk.
Min tjej verkar tro att ni är bästa vänner.
Och hjältar gör väl alltid det som är bäst för sina tjejer.
Då borde jag varna dig,
det funkar inte alltid så bra.
Misstänkte det.
Men oroa dig inte.
Det är inte så illa som du tror.
Det gör bara ont i början.
Och efter det är det rätt kul.
Kära Elena. Vi var så nära.
Stefan och jag hade äntligen löst våra problem.
Bonnie och Enzo var på väg mot lycka.
Och Damon gjorde faktiskt det rätta,
det osjälviska.
Vi väntade i rummet i flera dagar.
Stefan sov inte.
Kastade allt, även sig själv, på dörren.
Försökte öppna den.
Efter en vecka lyckades Alaric att knäcka säkerhetskoden.
Vi var beredda på nästa allt.
Förutom det vi såg,
det var tomt.
Enzo?
Totalt utrensat.
Jag vet inte hur de kom ut, men det gjorde de.
Enzo?
Jag är orolig för Bonnie.
Hon förlorade de två som stod henne närmst,
och hon kan inte göra en sökartrollformel för att hitta dem.
Hennes magi kom aldrig tillbaka. Hon känner sig bortom hjälp.
Jag kontaktade alla
för jag visste att de skulle dyka upp nån gång.
Jag var skyldig dem det.
Men sen åkte jag, eftersom det inte är min kamp.
Och blir jag aldrig lycklig, måste jag erkänna andras lycka.
Det gick tre månader innan vi hörde första ryktet.
En rad saknade människor på västkusten.
Det var uppmuntrande.
Men sedan växte siffran.
Tjugo. Femtio. Sextio saknade människor.
Det är de. Jag vet det.
Jag vet inte vad som är fel med dem, eller vad de gör, eller varför,
men jag lovar att vi får tillbaka dem.
Vet bara att det som händer mellan nu och då,
inte är hans fel.
Där är du.
Saknade du mig?
Man tröttnar aldrig, eller hur?
Inte än i alla fall.
Översättning: Alexandra K Nygren, Deluxe ch då,