Az előző részekben:
Bármi van a kriptában, ki akar szabadulni.
Épp ezért meg kell ígérned nekem, hogy nem hagyod Alexnek kiszabadítani.
- Ígérem. - Bonnie, kérlek!
Senki sem juthat ki.
Olyan lesz, mint én,
tele gyűlölettel a fajtád iránt.
Minél messzebbre kell menekülnöd tőle.
- Szereted őt? - Nem tudom.
Szerethetünk valakit, ha hátrahagyjuk,
amikor egymást kellene támogatnunk?
Még haragszom rád.
Megjárattad velem a poklot,
és ezt nem felejthetem el,
de értékelem a sok jót, amit teszel.
Bonnie élete az utolsó Örökkönélőhöz van kötve.
Ha megszakítjuk a kötést, megszakadhat az átok is.
Sajnálatos módon az Örökkönélőt a Fegyvertárban tartják.
A gonosz a pincéből
kiszabadult, és most bárhol rejtőzhet.
Újra felnyitjuk az épületet.
- Nem hallottál felőle? - Nem.
Vagyis senkit sem ér meglepetésként,
hogy Donovan befuccsolt, és Bonnie vadászgat a vadonban.
- Jó, de most merre lehet? - Valamelyikünk nyomában,
hol másutt?
Nem repültök még?
Törölték a járatunkat. Merre vagytok?
A megoldás földjén, baby!
Van egy múmia a Fegyvertárban,
az uccsó Örökkönélő.
Őt kell elpusztítanunk, és Bonnie, a vámpírok réme nem lesz többé.
De ha megölöd az Örökkönélőt, Bonnie meghal,
- és vele együtt mi is. - Én másképp hallottam.
Kitől, aki holtan szeretne látni?
Rayna Cruz teremtőinek leszármazottjától.
Hogyne, akik gyűlölnek minket.
Jó, igaz vagy sem, ez Bonnie egyetlen esélye.
Nézd, a legjobb esetben elpusztítjuk,
és minden a helyére kerül.
A legrosszabb esetben...
mind meghalunk, és Stefan megmarad,
hogy elmúlásunkat elsztorizza a bájos Elenának.
Elfeledkeztél a másik fennálló problémáról?
A kripta zavarba ejtően félelmetes szörnyére célzol?
Intézem. Talán ha kevésbé becsvágyó, kevésbé félelmetes.
Mindez nem számít. Bonnie lezárta az egész Fegyvertárat.
- Nem juthattok be. - Ne gyere azzal, mit nem tehetek!
Nem jutottam be. "B" terv: Stefan, hívd az exedet!
Nyilván nem a melletted ülőt.
Valerie-t. Ő elszipolyozza a varázslatot.
Ez óriási, csak fogalmam sincs, hol találhatnánk meg.
Van egy harmadik lehetőség,
és előre elmondanám, hogy iszonyú cuki.
A legédesebb kis "C" terv, amit valaha láttatok.
Nem! Szó sem lehet róla.
Csak odasétálnak az ajtóhoz,
és ráteszik az apró szippantó mancsukat.
A gyerekeimet nem rángathatjuk bele.
- Bonnie-ért lenne. - Nem, értünk.
Hogy ne kelljen menekülnünk,
és ez nem elég indok arra,
hogy belevonjunk kisgyerekeket is.
Tudod, szöszi, a sebeink összekötnek minket vele.
Biztosan most is hallja, amit beszélünk.
- Megkeressük Valerie-t. - Ahogy gondolod.
Milyen, amikor látod őket?
Szilánkok a beszélgetéseikből.
Néha képek.
Elsősorban érzem őket.
Az érzelmeiket.
Rettegnek.
És jogosan.
Egyre erősebb a késztetés.
Érzem, hogy eluralkodik rajtam,
és nem akarom őket bántani.
Akkor költözz ki! Hadd segítsek! Én megállíthatlak.
A szívem azt súgja, hogy ezt tegyem.
Sajnálom, Matt!
Enzo vagyok. Bonnie barátja.
Ugye nem hallgatott rám?
Hiába figyelmeztettem, csak kinyitotta a kriptát.
Ez bonyolultabb.
Ha az a lény kikerül a világba, egyszerűen...
Emiatt jöttem.
Pontosan tudnom kell, hogy mi az, hogy harcolhassunk ellene.
Képtelenség legyőzni. Nem lehet megölni,
már több ezer éve életben van.
Ne félj, kedves!
Csak mondd el, miről van szó!
És Lizzie három sütit evett, én pedig csak kettőt.
- Két és felet. - Tyűha!
Ez aztán jó sok süti volt reggel nyolckor.
Tudod, a lányok nasit szerettek volna,
és apuci legalább lefoglalta magát.
Tehát stresszsütés volt?
Van erre valami férfiasabb kifejezés is?
- Hiányzol, anyuci! - Ti is hiányoztok, picim!
- Na, integessetek anyucinak! - Szia!
Csak óvatosan.
Hiszen csak háromévesek.
Nem kellene belevonni őket. Még nem.
Lizzie szipolyozott valamelyik nap.
Ott voltunk egy barátjuk szülinapi zsúrján.
És Lizzie elvette Josie játékát,
én visszavettem, és akkor megragadta a karomat.
Nem volt szándékos.
Csak hadd legyen a gyerekkoruk a lehető legnormálisabb!
Ez a te döntésed, és kész.
Köszönöm!
Ezzel még nem kaptál felmentést.
Sem a múltért, sem a maiért.
- Nem? - Nem.
- Még egy egész picit sem? - Nem, még egész picit sem.
Azért érzem az olvadást.
Ez határozottan nem olvadás.
Hát jó.
- Bonnie? - Gyorsabban kéne mennetek.
- Miért, mi történt? - Utolérlek titeket.
Mondd Stefannek, hogy taposom bele és meg ne álljatok!
Hogy értél a nyomunkba?
Van egy rendőr szirénánk. Elég hasznos.
Jól van. Nem állunk meg, ígérem.
Minden egységnek. Hat jármű karambolozott keletre a 60-as úton.
Sebesülteket jelentettek...
Mondd, hogy nem azon megyünk.
A 60-ason vagyunk.
Jaj, ne!
Megoldom.
Stefan!
Miért érzem azt, hogy közeledtek hozzám?
Csak engedned kell, hogy elhajtsunk mellettetek!
- Nem tehetem! - Meg tudod tenni!
Nem, nem megy neki!
Kérlek, Bonnie!
Sajnálom!
Ne!
Kitalálom: egy ősi csápos szörnyeteg kioltja
az életünket, és elpusztítja a világot.
Ne röhögtess! Nincs csápja.
Érdekel egyáltalán?
- Talán visszatartana? - Nem.
Akkor nem. Hagyjuk. Megtaláltátok már Valerie-t?
- Szükségtelen. - Valakinek van egy terve.
- Megosztanád? - Zűrös.
Elfelejtetted, hogy én is lehetek zűrös?
Van egy kifutópálya a Fegyvertártól keletre.
Ott találkozunk. Hozd a cowboycsizmádat!
- Szerinted jól vannak? - Tételezzük fel, hogy igen.
És még mindig a nyomunkban.
Damon üzent valamit?
Még nem. Figyelj,
- menned kéne. - Na és te nem jössz velem?
Nem jelentkezett Damon,
vagyis nem avatna be minket a tervébe.
Tehát elég aljas lehet. Intézkedem.
- Ennél jobbat nem találtál? - Nem a legjobb, de megfelel.
Hé!
Hol van a pilóta?
Néhány órája azt ígérte, itt lesz.
Azután meg felhívta, hogy felejtse el.
- Csakhogy nem telefonáltam. - Maga Damon Salvatore?
- Igen. - Na, ő telefonált.
Hozza ide a pilótát, mielőtt kitépem a torkát!
Egy kis turbulencia?
Inkább interferencia.
- Salvatore Airlines. Miben segíthetek? - Okosnak hiszed magad?
Hát, mivel rájöttem,
és meghiúsítottam a tervet pusztán némi kis testvéri intuícióval,
igen, Damon, okosnak hiszem magam.
Elfeledkeztél róla, hogy épp egy vadász elől menekülök?
- Igyekszem eltűnni a közeléből. - Jaj, menj már!
Mindketten tudjuk, hogy nem ezért repülnél.
- Fogalmad sincs, mi a célom. - Tényleg?
Szerintem Dallasba készülsz elrabolni két ártatlan gyereket.
Vagy Dallasba indulok, hogy beszéljek az apjukkal,
hátha meggyőzhetem.
És ha nemet mond?
Akkor elrabolom azt a két ártatlan gyereket,
mert most ez a leghelyesebb.
Nem, a helyes az lenne, ha hagynád, hogy erről az anyjuk,
- Caroline döntsön. - Csakhogy ő rosszul döntött.
Ez az ő választása. És engedem hogy meghozza. Viszlát!
- Szia! - Szia!
Mondd csak!
Bonnie csaknem elkapott, de megúsztam.
Nézd, ez így nem mehet sokáig.
Keressetek más megoldást!
- Damon és Enzo már megtalálta. - Ez nagyszerű!
Kell hozzá Josie és Lizzie.
Mi? Mire kellenének?
A Fegyvertárhoz.
Lizzie és Josie kintről elszipolyozhatná Bonnie bűbáját.
Nemet mondtam, azonnal.
Mert azt gondoltam, miattam lenne és Damonért és Enzóért,
és ha én hajlandó vagyok menekülni, akkor ők is megtehetik.
De aztán Bonnie felhívott, és...
Istenem, annyira fél, Ric!
És szenved.
De ők a te gyerekeid, én nem hozhatok ilyen döntést.
Nem csupán az én gyerekeim. A kettőnké,
és meghozhatjuk ezt a döntést együtt.
Ő a legjobb barátnőm.
Nem tudom, mit tegyek.
Csaknem egy hete nem tudták
átölelni az anyukájukat, úgyhogy...
Ha megakadályozhatjuk,
hogy ebből két hét legyen, vagy három, vagy soha...
Csak mondd, hogy mit kell tennünk!
Matt?
Matt! Megsérültél?
Jól vagy?
Igen.
Beragadtam.
Na, és te? Jól vagy?
Természetesen.
Mert ha meghalnék, túl lennék ezen,
és mindenki élhetné az életét.
De nincs ekkora mázlink.
Ők is meghalnának. A jel miatt
ha meghalsz, ők is.
- Tehát ennek sohasem vethetünk véget. - Semmi baj, megállítottalak.
Máskor is visszafoghatlak.
Ember vagy, Matt!
Ez nem is a te küzdelmed.
Ne, ne, ne! Nehogy itt merj hagyni, Bonnie!
Bocsáss meg!
Bonnie!
Halló! Megsérültem, segítség kéne. Hall valaki?
Gyanúsan hallgatsz.
Ne mondd, hogy még a pilóta miatt haragszol!
Caroline hozza a gyerekeket, bejutunk,
és ez a legfontosabb.
Mi történt veled?
Tegnap már megvolt a nagy áttörés.
Bemutattál egy "Damont".
Helyes döntést hoztál, pokolba a következményekkel!
Végre egyetértettünk valamiben.
Már hívtam a sajtót.
Majd egyetlen éjszaka őszösziségével,
és ismét a régi uncsi, "a választás fontos" önmagad vagy.
Mi a fene van veled?
Úgy véled, jót tettem Caroline-nal,
amikor akarata ellenére elvittem?
Száz százalékban.
Szerinted ez az igaz szeretet jele?
És egy pillanatra már valóban hittem neked.
Gondoltam, olyan erős a Caroline iránti szerelmem,
hogy megtennék érte bármit.
De ráébredtem, hogy ez nem is szeretet, csak félelem.
Ez ütős lenne üdvözlőkártyán.
Akkor éjjel, amikor elvonultál,
nem a szerelem vezérelt,
hanem a félelem, hogy különben
valami borzasztót tennél,
és örökre elveszítenéd őt.
És a félelemnek olyan nagy hatalma van,
hogy felülírt minden szeretetet irántam vagy Bonnie vagy mások iránt.
Ahhoz neked nem volt semmi közöd.
Ó, magamtól is rájöttem,
hogy magasról tettél rám. A szemedbe nézve, könyörögtem, hogy maradj,
de könnyedén hátat fordítottál.
Ezen gondolkodtam tegnap
a "Damon" húzás után.
És rájöttem,
hogy sosem leszek olyan.
Nem engedem, hogy a félelem irányítson.
Nem akarok Damon lenni.
Megjöttek.
Tudjátok, miért jöttünk?
Van valami fontos az épületben,
amire szükség lenne,
csak az a gond, hogy az ajtók zárva vannak,
és nektek kell segítenetek kinyitni ezeket.
Mondjak valami csuda klasszat?
Ti ketten különlegesek vagytok, mert ti ketten vagytok a kulcs.
Játsszunk! Mindenki tegye a kezét az ajtóra!
Emlékeztek Amy szülinapjára?
Elvettem a játékodat. És mi történt?
Bántottalak.
Igen, azért, mert elvettem tőled valamit.
Na most...
Mit éreznétek, ha megpróbálnának engem elvenni tőletek?
- Haragudnék. - Sírnék.
Igen, lehet, hogy én is.
És ha most nem jutunk be oda, ez megtörténhet.
Lehet, hogy soha többé
nem láthatlak titeket, nem ölelhetlek meg,
nem takargathatlak be.
- Sikerül. - Így tovább, lányok!
Ügyesek vagytok!
- Nagyon ügyesek vagytok. - Kis manókáim.
- Nagyszerűen csináltátok. - Most már vége.
Azért hívsz, hogy bocsánatot kérj a lábamért?
Tudom, mit terveztek.
Látom, hogy ott várakoztok a Fegyvertárnál.
Gyakorlatilag célpontok vagytok.
Ja, csakhogy nem mindenki várakozik a Fegyvertárnál.
- Mit csinálsz? - A dolgomat.
Kérek egy szívességet.
- Szeretném, hogyha most rám gondolnál. - Nem.
Úgy teszek, mintha ez nem bántana.
Tudom, erős késztetést érzel
és tudom, képtelen vagy legyűrni, de próbálj koncentrálni!
Csakis engem üldözz!
És akkor a barátaidnak lesz ideje megoldást találni.
- Úgyis utolérlek, Enzo! - Bízzál bennem!
Kérlek, kedves!
Majd én vezetem ezt a bolond kergetőzést.
Jól van.
- Már látlak. - Hát gyere, és kapj el!
Hol vannak a mini csajok?
Távol attól, ami innen kijöhet.
Ahhoz, hogy valami kijöjjön, valahogy be kéne jutnunk.
Klassz!
Szabad?
- Stefan! - Bármit is szeretnél most mondani,
majd elmondod, ha ennek vége.
Hűha! Ez aztán ígéretes.
Láttam már rosszabbat.
Mondd, az a valami a kriptából, amit nem lett volna szabad felnyitni,
tudjuk, hogy mi is az?
Igen. Rossz.
Enzo azt mondta, az utolsó Örökkönélő koporsója itt lesz,
úgyhogy keressük meg gyorsan, és húzzunk el!
Miért álltál meg?
Mert kifogyott a benzin.
És tudtam, hogy végül utolérsz.
Sejtelmem sincs, hogy mit érezhetsz.
De gondoltam, ha eljössz...
- Enzo... - Elkölthetnénk
egy vacsorát, és még utoljára ihatnánk egyet.
Tudod, hogy nem tehetem ezt.
Kérlek! Nem olyan rossz a rizottóm.
Annyira sajnálom!
Vagy mégis az.
Ez helytállóan ijesztő.
Enzo mondta, hogy ne menj be a kriptába.
Pedig már csak ott lehet.
Tudod, ha félsz, menj nyugodtan,
és várj kint az ovisokkal!
Damon!
Készen állsz rá, vagy sem?
Igen.
Készen állok.
De egyedül megyek be.
- Azt nem hagyhatom. - Bármi is van lent, az nem bueno .
- Ezért van rám szükséged. - Hagyd ezt rám, Stefan!
Egy lány vár rád odakint,
és ha bejössz velem, megint bajba kerülsz,
kerülnöd kell őt, és engem fogsz okolni.
Nem érdekel. Segíthetek.
Tudom, hogy segíthetsz. Segítesz is.
Egyfolytában azt teszed.
Segítettél, és csak bajba sodródtál miatta,
így ezúttal másfajta segítségre van szükségem.
Azt akarom,
hogy engedj el.
Engedd, hogy győzzek, vagy hadd bukjak el!
Csak hadd intézzem egyedül!
Sajnálom, hogy akkor cserben hagytalak.
Valóban féltem.
És tudtam, hogy haragszol majd, de azt is, hogy elboldogulsz.
Tudom, néha gáz döntéseket hozok,
és te készenlétben állsz, hogy helyrehozd őket, de ezúttal
szeretném, ha hinnél bennem.
Érted?
Damon, ez...
Ne hagyd, hogy félelem uralja az életedet,
jó?
Ezúttal inkább
hagyj te egy cserben engem!
Ne rettegj attól, mi történhet!
Bízz abban, hogy jó lesz!
Így vagy úgy,
jól alakul.
Ennyi.
Jól van.
Figyelj, ha szükséged lenne rám, én...
- Odakint leszel. - Igen.
Istenem, mi van már?
Hála istennek!
- És hol van Damon? - Még nincs vége.
- Nem tudok mozogni. - Tudom.
Nem akarod ezt.
Harcolj!
Küzdj már!
- Próbálj eltaszítani! - Hiába próbálom...
Ciki, de erősebb lettél.
Fogj vissza!
Kérlek, kérlek!
Félek, hogy többre nem telik.
Sajnálom! Kérlek, bocsáss meg!
Semmi baj, nincs semmi baj.
De kérnék tőled valamit.
Amint vége ennek, ne erre emlékezz!
Minden másra:
a szilveszterre, a pezsgőre,
a csapnivaló gitárjátékodra, ami sosem fejlődött,
csak áltattalak.
Emlékezz,
hogy átéltem egy évszázadnyi fájdalmat és magányt,
mielőtt rád találtam,
majd volt három
szerelemmel teli csodás évem.
Szeretlek!
Én is szeretlek, Enzo!
Szóval itt vagy.
Már nem bírom visszafogni magam.
Nem is kell.
Gyerünk már!
Megvan! Sikerült!
Eltűnt a sebed.
Igen. Tehát sikerült.
- Hazaviszem a gyerekeket. - Jó.
- Hozom a holmimat. - Ne!
Inkább maradnod kéne.
Megváltoztattad az egész életemet.
Tényleg annyi változást hoztál,
és ezért én...
örökké szeretni foglak.
De jól tudom, hogy te nem szeretsz ugyanúgy.
- Ric... - Semmi baj.
Hogy őszinte legyek, mindig tudtam.
Csak közben voltak...
Voltak percek, amikor
teljes összhang volt közöttünk.
Amikor nevettünk a gyerekeken,
vagy szinte már sírtunk a kimerültségtől.
Gondolom,
a lelkem mélyén reménykedtem,
hogy egy nap ezek a pillanatok többet jelentenek majd neked.
De ez igazságtalanság lenne veled
és persze önmagammal szemben is.
- Nagyon sajnálom. - Ne!
A lelkem egy része
imádta volna ezt a tökéletes, boldog kis családot.
És magamtól nem mondtam volna le róla.
Boldognak kell lenned.
Megérdemelsz mindent, amire vágysz.
És történjék bármi, Caroline,
te, én és a kicsik összetartozunk.
Hiszen mi mindig is egy család leszünk.
Te aztán jó kis csávában vagy.
Penny!
- Csak képzelődök. - Tényleg?
Amilyen az életed, eszedbe sem jut,
hogy szellem lehetek?
- Annyira sajnálom! Nem akartam. - Tudom.
Nem tudsz célozni.
Ezt már régen megállapítottuk.
Hogy a csodába tudtál belekeveredni?
Nem menekülhetek ebből az életből.
Tudod az a baj, Matt,
hogy nem is próbáltad.
Most hogyan tovább?
Csak veled szeretnék lenni.
Kérlek, vigyél magaddal!
Sajnálom, Matt!
Még oda sem tartozol.
Egy jobb élet vár rád odakint.
Csak ébredj fel, és találd meg!
Ébredj fel!
Magához tért.
Sok vért vesztett, de rendbe fog jönni.
Maradjon velem, minden rendben lesz.
Ismered őt.
Akár egy csótány.
Túlél mindent.
Még itt vagy?
Akartam neked valamit mondani, miután ennek vége.
Megúszta.
Sosem esik baja.
Akkor bármit is akartál mondani,
most nyugodtan közölheted.
Hazudtam korábban.
Olvadni kezdett.
Ha azt hiszed, ezzel megbocsátottam...
- Nagyon is megbocsátottál. - Nagyjából megbocsátva.
Belehaltál volna, ha mondjuk
öt perccel korábban csinálod meg?
Várj, Enzo életben van?
A fenébe! Azt hittem, eleget vártam.
Köszönöm!
Köszönd meg személyesen ajival és...
Damon!
- Halló! - Pillanat.
- Damon! - Elena?
- Hogy mit mondtál? - Hallom őt a kriptából.
Damon!
Elena egy brooklyni raktárházban van.
Tudom, de...
Damon!
Mi van, ha történt vele valami?
- Ha elhozta a Fegyvertár. - Az kizárt.
- Kérlek! - Meg kell bizonyosodnom róla.
Damon, gyere onnan!
Kérlek, segíts!
Olyan magányos vagyok. Szükségem van rád.
- Merre vagy? - Hát itt.
- Merre van? - A kriptában,
- de bezárta a biztonsági ajtót. - Nyissuk ki!
Nem lehet. Csak a Fegyvertár tagjai tudják.
- Miért nem hoztad el Enzót? - Elhoztam.
Damon!
Csak te vagy?
Besurrantam,
hogy ne kelljen kő-papír-ollóval eldönteni,
ki mentsen meg.
Igazán hősies tőled.
Nem hagyok hátra senkit. Nem a stílusom.
És a kedvesem megint a legjobb barátjának tart.
És ha jól tudom, a hősök mindig jót tesznek a kedvesükkel.
Hadd figyelmeztesselek!
A hősöknek sem jön mindig minden össze.
Sejtettem.
De ne aggódj!
Nem olyan vészes, mint hinnéd.
Csak kezdetben fáj.
Azután...
jön a móka.
"Drága Elena! Már majdnem összejött minden."
"Stefannel végre megbeszéltük a gondjainkat."
"Bonnie és Enzo már majdnem boldogok lehettek volna,"
"és Damon végre helyesen cselekedett,"
"önzetlen módon."
"Napokon át vártunk a teremben."
"Stefan nem is aludt."
"Mindent hozzávágott az ajtóhoz, még önmagát is."
"Próbálta kinyitni."
"Egy hét múlva Alaric-nak sikerült feltörnie a biztonsági kódot."
"Szinte mindenre felkészültünk."
"Kivéve arra, amit megláttunk."
"Üres volt."
Enzo?
"Teljesen kipakolták."
"Nem tudom, hogy jutottak ki, de kint voltak."
Enzo!
"Aggódom Bonnie-ért."
"Elvesztette a hozzá legközelebb álló két személyt,"
"és még egy kereső bűbájjal sem próbálkozhat."
"Azóta sem tért vissza a varázsereje. Tehetetlennek érzi magát."
"Bevetettem minden kapcsolatomat."
"Tudván, hogy előbb-utóbb felbukkannak valahol."
"Ennyivel tartoztam nekik."
"De eljöttem,"
"mert bár szomorú, csakhogy ez nem az én küzdelmem."
"Ha itt sohasem lehetek boldog,"
"más célokat kell keresnem."
"Három hónap múlva hallottuk az első szóbeszédet."
"Sorozatos eltűnési ügyek a nyugati parton."
"Ez már biztató volt."
"Csakhogy az eltűntek száma egyre nőtt."
"Húsz, ötven, hatvan embert kerestek."
"Ők tették, tudom jól."
"Nem sejtem, mi baj lehet velük,"
"sem azt, hogy mit művelhetnek, sem azt, hogy miért,"
"de esküszöm, visszahozzuk őket."
"Csak tudd, hogy bármi is történjék közben,"
"azért nem ő a felelős."
- Hát itt vagy! - Tán hiányoztam?
Ezt sosem lehet megunni.
Megunni? Nem, soha. nni.