Tidligere på Vampire Diaries...
Hva enn som er i hvelvet, så vil det ut.
Og du må love meg at du ikke lar Alex sette det fri.
Jeg lover.
-Bonnie, vær så snill! -Ingen kommer seg ut.
Når hun våkner, blir hun akkurat som meg.
Full av hat for deg og din art.
Du må så langt vekk fra henne som mulig.
Elsker du ham?
Jeg vet ikke. Kan du elske noen og dra fra dem
når dere trenger hverandre som mest?
Jeg er fortsatt sint på deg.
Du dro meg igjennom helvete, og jeg kan ikke tilgi det enda,
men jeg har sett alt det gode du har gjort i det siste.
Bonnies liv er koblet til Den evige.
Om vi bryter koblingen, kan det bryte forbannelsen.
Dessverre for oss er Den evige i Rustkammeret.
Ondskapen i kjelleren rømte fra hvelvet sitt og kan være hvor som helst.
Vi skal åpne stedet igjen.
Har du ikke hørt fra ham?
Niks. Og det betyr, til ingens store overraskelse,
at Donovan mislyktes, og nå jakter Bonnie uhemmet.
Greit. Men hvor er hun nå?
Kommer etter én av oss. Hvor ellers?
Skulle ikke dere være på et fly?
Flyene ble kansellert pga. stormen. Hvor er du?
Jeg er i løsningsland.
Det er et bevart lik i Rustkammeret som heter Den evige.
Vi må bare ødelegge det,
så er ikke Bonster noe monster mer.
Men om du dreper Den evige, dør Bonnie.
Og vi også, for den del.
Jeg har hørt noe annet.
Av hvem? Noen som ønsker deg død?
En etterkommer av folkene som skapte Raina Cruise.
Ja. Folkene som hater oss.
Uansett om vi tror dem eller ei, er det Bonnies eneste sjanse.
I beste fall
ødelegger vi det og alt blir normalt igjen.
I verste fall
dør vi alle og Stefan overlever og forteller historien om vår undergang
til den vakre Elena.
Glemmer du det andre problemet der inne?
Mener du det tvetydig skremmende monsteret fra hvelvet?
Jeg er på saken.
Kanskje det ikke er så skummelt når det er mindre tvetydig.
Det er ubetydelig.
Bonnie forseglet Rustkammeret. Dere kommer ikke inn.
Ikke si hva jeg ikke kan gjøre.
Jeg kan ikke komme inn.
Plan B. Stefan, ring eksen din.
Ikke den ved siden av deg. Valerie.
Hun kan tappe forseglingen.
Flott. Men jeg aner ikke hvor hun er.
Det finnes en tredje mulighet.
Og den er kjempeskjønn.
De søteste plan C-ene dere har sett.
Nei. Absolutt ikke.
De må bare gå bort til døra
og legge de små tappehendene på...
Barna mine skal holdes utenfor, Damon.
-Det er for Bonnies skyld. -Det er for vår skyld.
Så vi ikke må rømme mer.
Og det er ikke en bra nok unnskyldning til å blande inn barna mine.
Du vet vel at arrene våre kobler henne til oss?
Hun hører sikkert hva vi sier.
-Vi finner Valerie. -Jaha.
Hvordan er det når du ser dem?
Jeg får biter av samtaler, noen bilder.
Men jeg føler dem for det meste.
Følelsene deres.
De er redde.
Og det burde de være.
Lystene blir sterkere.
Jeg kjenner at de tar over.
Og jeg vil ikke skade dem.
Så slipp meg fri. La meg hjelpe deg. Jeg kan stoppe deg.
Jeg vet at jeg burde det.
Unnskyld, Matt.
Jeg heter Enzo. Bonnies venn.
Hun hørte ikke på deg, gjorde hun vel?
Etter alt jeg sa, åpnet hun hvelvet likevel.
Det er komplisert.
Om den greia slipper ut i verden, er vi...
Det er derfor jeg er her.
Jeg må vite hva vi har med å gjøre,
så vi kan bekjempe den.
Dere kan ikke bekjempe den. Den kan ikke drepes.
Den har levd i flere tusen år.
Ikke vær redd.
Si hva det er.
Så spiste Lizzie tre kjeks, og jeg spiste bare to.
To og et halvt.
Det er mye kjeksprat klokka åtte om morgenen.
Jentene ville ha kjeks.
Og pappa trengte noe annet å tenke på.
Så du stressbaket?
Det må finnes en mer maskulin måte å si det på.
Jeg savner deg, mamma.
Jeg savner deg også.
Vink ha det, jenter.
-Ha det! -Ha det!
Vær forsiktig.
De er tre år gamle.
De burde ikke være involvert i denne verdenen enda.
Lizzie tappet meg her om dagen.
Jentene var i en venns bursdagsselskap,
og Lizzie tok Josies godtepose. Jeg tok den fra henne,
og så tok hun tak i armen min.
Hun mente det ikke.
Jeg vil bare at barndommen deres skal være så normal som mulig.
Det er din beslutning.
Basta.
Takk.
Dette unnskylder deg ikke.
For at du dro eller for kidnappingen.
-Ikke? -Nei.
-Ikke litt engang? -Nei. Ikke litt engang.
Jeg tror du tiner.
Jeg tiner absolutt ikke.
Greit.
-Bonnie? -Dere må kjøre fortere.
-Hvorfor? Hva skjedde? -Jeg tar innpå.
Si at Stefan skal kjøre fortere. Og ikke stopp.
Hvordan tok du oss igjen?
Vi har en politisirene. Det har hjulpet.
Greit. Vi skal ikke stoppe. Jeg lover.
Alle enheter: Vi har en bilulykke på 60 mot øst på Franklin Drive.
Skader er meldt. Vennligst svar.
Si at vi ikke er på 60.
Vi er på 60.
Å nei.
Jeg tar meg av dette.
Stefan.
Hvorfor føler jeg at dere kommer nærmere?
Du må bare la oss kjøre forbi, Bonnie.
-Jeg kan ikke. -Jo.
Nei, det kan hun ikke.
Kom igjen, Bonnie.
Unnskyld.
Nei!
Få gjette.
Det er en ondskap med tentakler
som vil ødelegge oss og verden som vi kjenner den.
Ikke vær latterlig. Ingen tentakler.
Vil jeg vite det?
Vil det hindre deg i å gå inn?
-Niks. -Da vil du ikke det.
Har noen hørt fra Valerie?
Unødvendig.
Noen har en plan. Lyst å fortelle om den?
Den er rotete.
Jeg er redd du har glemt hvor rotete jeg kan være.
Liten rullebane noen kilometer øst for Rustkammeret.
Møt meg der. Ta med cowboystøvlene dine.
-Tror du det går bra med dem? -Det må vi anta.
Og at hun fortsatt er etter oss.
Hørt fra Damon?
Nei. Du burde dra.
Blir du ikke med?
Jeg har ikke hørt fra Damon.
Da har han en plan som ikke involverer oss.
Derfor kan det ikke være bra.
Jeg burde ta meg av det.
Var dette det beste du fant?
Beste, nei. Nærmeste, ja.
Hvor er piloten?
Jeg ringte for noen timer siden. Han sa han kom.
Ja, til du ringte og ba ham glemme det.
Men jeg gjorde ikke det.
-Er du Damon Salvatore? -Ja.
Det var du som ringte.
Få piloten tilbake før jeg river ut strupen din.
Litt turbulens?
Snarere interferens.
Salvatore Airlines. Kan jeg hjelpe deg?
Tror du du er smart?
Siden jeg fant deg, piloten
og planen din med kun litt broderlig intuisjon?
Ja, Damon, faktisk gjør jeg det.
Har du glemt at jeg rømmer fra en jeger, Stefan?
Jeg prøver å komme unna!
Kom igjen. Vi vet at det ikke er derfor du setter deg på flyet.
-Du aner ikke hva jeg skal. -Ikke?
Jeg tror du skal til Dallas for å kidnappe to uskyldige barn.
Eller jeg skal til Dallas for å snakke med faren deres
og snakke ham til fornuft.
Og om han sier nei?
Da kidnapper jeg de uskyldige barna,
for det er det rette å gjøre.
Nei. Det rette å gjøre
er å la moren deres bestemme hva som er best.
Hun tar feil, Stefan.
Det er hennes valg.
Og jeg skal la henne ta det. Vi sees.
-Hei. -Hei.
Si det.
Bonnie tok oss nesten. Men det går bra.
Dere kan ikke fortsette sånn. Dere må finne en løsning.
Damon og Enzo kan fikse henne.
Så flott.
Det involverer Josie og Lizzie.
Hva? Hva trenger de?
De må inn på Rustkammeret.
Lizzie og Josie kan tappe Bonnies trylleformel.
Jeg sa nei. Med en gang.
Jeg trodde det handlet om meg,
Damon og Enzo, og det er greit.
Jeg er villig til å rømme, og de også.
Men så snakket jeg med Bonnie i telefonen, og...
Herregud! Hun er redd, Ric.
Og hun har det vondt, og...
De er barna dine. Jeg kan ikke ta den avgjørelsen.
De er ikke bare mine. De er våre.
Vi må ta avgjørelsen sammen.
Hun er bestevennen min.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Det har gått nesten en uke
siden jentene har klemt moren sin, så...
Om vi kan gjøre noe så det ikke blir to uker
eller tre
eller aldri mer...
Bare si hva vi må gjøre.
Matt?
Går det bra?
Ja.
Sitter bare fast.
Hva med deg? Går det bra?
Så klart.
Om jeg var død, ville dette vært over,
og alle kunne gått tilbake til livene sine.
Men vi er ikke så heldige.
De hadde også vært døde, Bonnie.
De er merket. Dør du, dør de.
Så dette vil fortsette evig.
Det går bra. Jeg stoppet deg.
Jeg kan fortsette å stoppe deg.
Du er et menneske, Matt.
Du hører ikke til i kampen.
Nei. Ikke dra fra meg, Bonnie.
Unnskyld.
Bonnie!
Hallo? Jeg er skadet og trenger hjelp. Er det noen der?
Du er veldig stille.
Ikke si du er sint for piloten enda.
Caroline tar med barna. Vi kommer inn,
og det er alt som betyr noe.
Hva skjedde med deg?
Du og jeg hadde et gjennombrudd i går.
Du tok en Damon.
Du tok riktig valg. Til helvete med konsekvensene.
Vi var faktisk enige, Stefan.
Jeg sendte ut en pressemelding.
Og så tilbringer du én natt med blondinen,
og du blir ditt gamle, kjedelige "valget betyr noe" jeg.
Hva i svarte?
Synes du jeg gjorde det rette
ved å ta Caroline mot hennes vilje?
Hundre prosent.
Du sa det er sånn du vet at du elsker noen.
Og et øyeblikk trodde jeg deg nesten.
Jeg trodde at kjærligheten til Caroline var så sterk
at jeg ville gjort hva som helst for å beskytte den.
Men så innså jeg at det ikke er kjærlighet, men frykt.
Du burde skrive det på et kort.
Den kvelden du tok livet av deg selv,
var det ikke fordi du elsket Elena,
men fordi du var redd for
å gjøre noe fælt om du lot være.
Og du ville mistet henne for alltid.
Og den frykten var så sterk
at den overgikk all kjærlighet du hadde til meg, Bonnie eller noen andre.
Det handlet ikke om deg, Stefan.
Det hadde alt å gjøre med meg.
Jeg så deg i øynene, Damon.
Og jeg bønnfalt deg om å bli.
Du vendte deg fra meg som om det ikke betød noe.
Og jeg tenkte på det i går, da jeg tok en Damon.
Og jeg innså at jeg aldri vil være den personen.
Jeg nekter å la frykten styre meg.
Jeg nekter å være deg.
De er her.
Vet dere hvorfor vi er her?
Fordi det er noe inni bygningen
som er veldig viktig, som vi trenger.
Problemet er at dørene er låst.
Så dere må hjelpe til med å åpne dem.
Vil dere vite noe kult?
Dere er spesielle.
Dere er nøklene.
Vi leker en lek. Alle legger en hånd på døra.
Husker dere Amys bursdagsselskap?
Jeg tok godteposen din, og hva skjedde?
Jeg gjorde deg vondt.
Ja. Fordi jeg tok noe fra deg.
Hva hadde dere følt
om noen prøvde å ta meg fra dere?
-Sint. -Trist.
Jeg også.
Om vi ikke kommer inn hit, kan det skje.
Jeg får kanskje ikke se dere mer,
klemme dere eller bre over dere om kvelden.
Det funker.
Fortsett, jenter.
-Godt jobbet. -Godt jobbet, dere to.
-Dere var så flinke. -Dere var kjempeflinke.
Det er over.
Ringer du for å unnskylde for beinet?
Jeg vet hva dere planlegger.
Jeg ser at alle venter ved Rustkammeret.
De er utsatte, Enzo.
Bortsett fra at ikke alle venter ved Rustkammeret.
-Hva gjør du? -Min del.
Jeg trenger en tjeneste.
-Du må tenke på meg. -Nei.
Jeg skal late som det ikke er sårende.
Jeg vet at lysten er sterk.
Og jeg vet at du ikke kan kontrollere den. Men du kan fokusere den.
Jag meg og bare meg.
Det gir vennene våre tid til å ordne dette.
Jeg kommer til å ta deg, Enzo.
Ha litt tiltro til meg.
Kom igjen.
Jeg fører deg på en liten bomtur.
Greit. Jeg ser deg.
Kom og ta meg.
Hvor er småttisene?
Trygge for det som kommer ut derfra.
Om noe skal komme ut, må vi komme oss inn.
Flott. Skal vi?
Stefan.
Uansett hva du skal si, bare...
Si det når dette er over.
Dette ser... lovende ut.
Jeg har sett verre.
Så greia i hvelvet som ingen skulle åpne,
vet vi hva det er?
Ja. Farlig.
Enzo sa Den evige er i en kiste et sted.
Så vi finner den og kommer oss vekk herfra.
Hvorfor stoppet du?
Jeg holdt på å gå tom for bensin,
og du ville tatt meg igjen til slutt.
Jeg kan ikke se for meg hva du føler.
-Men jeg tenkte at om du kom hit... -Enzo.
Kunne vi kanskje spise og drikke sammen én siste gang.
Du vet jeg ikke kan gjøre det.
Kom igjen. Risottoen min er ikke så dårlig.
Unnskyld.
Kanskje den er det.
Dette er passende skummelt.
Enzo sa: "Ikke gå inn i hvelvet."
Vi har lett alle andre steder.
Om du er redd, Damon,
kan du vente utenfor med treåringene.
Damon.
Er du klar for dette, eller?
Ja.
Ja, det er jeg.
Men jeg skal gjøre det alene.
Ikke søren.
Det som er der nede, er no bueno.
Så du trenger meg.
La meg gjøre dette, Stefan.
Det venter en jente på deg ute,
og du går inn og klikker helt,
får du problemer med henne, og skylder på meg.
Jeg bryr meg ikke. Jeg kan hjelpe deg.
Det vet jeg at du kan.
Og det har du gjort.
Om og om igjen.
Du har hjulpet meg.
Og det har alltid gått dårlig for deg.
Så denne gangen trenger jeg en annen type hjelp.
Du må gi slipp på meg.
La meg lykkes eller mislykkes.
Men la meg gjøre det alene.
Beklager at jeg dro fra deg den kvelden.
Du har rett. Jeg var redd.
Jeg visste at du ville bli sint, men også at det ville gå bra.
Jeg vet at valgene mine er kjipe av og til,
og at du liker å være der for å avverge dem,
men denne gangen må du ha tiltro til meg.
Greit?
Damon, jeg...
Vil du ikke la livet ditt styres av frykt?
Da går du fra meg denne gangen.
Og ikke hver redd for hva som vil skje.
Tro på at det kommer til å gå bra,
på en eller annen måte.
Det kommer til å gå bra med meg.
Ja.
Greit.
Om du trenger meg, er jeg...
Rett utenfor.
Jepp.
Herregud. Det har gått for lenge.
Gudskjelov.
Hvor er Damon?
Det er ikke over enda.
Jeg kan ikke bevege meg.
Jeg vet det.
Nei. Du vil ikke gjøre dette.
Kjemp imot.
Kjemp imot! Dytt meg bort!
Jeg prøver.
Men jeg tror du har blitt sterkere.
Hold meg unna.
Vær så snill.
Jeg er redd jeg har nådd grensen.
Jeg er så lei meg, Enzo.
Det er greit.
Men jeg trenger noe av deg.
Når dette er over, ikke husk dette øyeblikket.
Husk de andre.
Nyttårsaften og sjampanjen.
Det fæle gitarspillet ditt som aldri egentlig ble bedre,
selv om jeg sa det ble det.
Og husk...
Jeg opplevde over et århundre med smerte og ensomhet
før jeg fant deg.
Og så tre nydelige år med kjærlighet.
Bonnie, jeg elsker deg.
Jeg elsker deg, Enzo.
Der er du.
Jeg greier ikke stå imot lenger.
Det trenger du ikke.
Kom... Igjen.
Kom igjen!
Han klarte det.
Han klarte det!
Arret er borte.
Ja. Han klarte det visst.
Jeg tar med barna hjem.
Bra. Jeg henter tingene mine.
Nei.
Nei, du burde...
Du burde bli.
Du endret livet mitt. Det vet du vel?
Du fikk orden på det.
Og derfor...
Vil jeg alltid elske deg,
selv om jeg vet at du ikke elsker meg på samme måte.
-Ric. -Det er greit.
For å være ærlig visste jeg det hele tiden.
Det er bare det at vi...
Vi hadde øyeblikk når vi var helt på nett med hverandre.
Når vi lo av barna, eller...
Gråt fordi vi var så slitne, at jeg...
Jeg antar...
At en del av meg trodde at
de øyeblikkene kanskje kunne bli noe mer en dag.
Men det hadde ikke vært rettferdig mot deg og...
Det hadde ikke vært rettferdig mot meg heller.
Jeg er lei meg.
Nei.
En del av meg elsket tanken på en perfekt, lykkelig familie.
Og jeg ville ikke gi slipp på det.
Du burde være lykkelig.
Du fortjener alt du vil ha.
Og uansett hva som skjer, Caroline,
er du, jeg og barna en familie.
Og vi kommer alltid til å være en familie.
Dette er litt av et rot, eller hva?
Penny.
Dette er ikke ekte.
Ikke?
Selv så ødelagt livet ditt er,
vil du ikke tro at jeg kan være et spøkelse?
Unnskyld. Jeg mente ikke...
Jeg vet det.
Du er dårlig til å skyte. Det fastslo vi for flere år siden.
Hvordan rotet du deg inn i dette?
Jeg kan ikke rømme fra dette livet.
Det er saken, Matt.
Du har ikke prøvd.
Hva vil du gjøre?
Jeg vil bare være sammen med deg.
Ta meg med deg.
Beklager, Matt.
Du hører ikke til hos meg heller.
Det finnes et bedre liv til deg der ute.
Du må bare våkne og finne det.
Våkne.
Våkne!
Han er bevisst.
Du har mistet mye blod, men det skal gå bra.
Bare hold deg våken. Alt skal gå bra.
Han er Damon.
Han er som en kakerlakk. Han overlever alltid.
Du er her enda.
Jeg hadde fortsatt ting å si til deg
da dette var over.
PÅ VEI UT. HA BOURBONEN KLAR.
Det går bra med ham.
Det gjør det alltid.
Så uansett hva du ville si til meg,
kan du si det nå.
Jeg løy i sted.
Jeg tinte.
Om du tror det betyr at du er tilgitt...
Jeg er absolutt tilgitt.
Du er på en måte tilgitt.
Hadde du dødd av å gjøre det fem minutter før?
Vent. Lever Enzo enda?
Pokker. Trodde jeg ventet lenge nok.
Takk.
Takk meg personlig, med gaver. Og...
Damon.
-Hallo? -Vent.
Damon.
Elena?
Hva sa du nå?
Jeg hører henne i hvelvet.
Damon. Elena er på et lager i Brooklyn.
Jeg vet det, men...
Damon.
-Hva om noe skjedde med henne? -Hjelp meg.
-Hva om Rustkammeret tok henne? -Det gjorde de ikke.
Vær så snill.
Jeg må bare være sikker.
Damon. Kom deg ut.
Vær så snill. Hjelp meg.
Jeg er så alene.
Jeg trenger deg.
Hvor er du?
Her.
-Hvor er han? -Hvelvet.
Men han lukket sikkerhetsdøren.
Så åpne den.
Vi kan ikke. Bare en fra Rustkammeret kan det.
Hvorfor tok du ikke med Enzo?
Jeg gjorde det.
Damon?
Bare deg?
Jeg snek meg vekk.
Ville ikke leke stein, saks, papir
om hvem som skulle redde deg.
Så heltemodig av deg.
Jeg forlater ikke folk. Det er ikke min stil.
Og jenta mi ser ut til å tro at du er bestevennen hennes.
Og så vidt jeg vet gjør helten alltid det rette for jenta si.
Da må jeg advare deg:
Det går ikke alltid så bra.
Tenkte meg det.
Men ikke vær redd.
Det er ikke så ille som du tror.
Det gjør bare vondt i begynnelsen.
Og etterpå er det egentlig morsomt.
Kjære Elena. Vi var så nær.
Stefan og jeg hadde endelig ordnet opp i problemene.
Bonnie og Enzo var nesten lykkelige.
Og Damon gjorde faktisk det rette,
det uselviske.
Vi ventet i det rommet i flere dager.
Stefan sov ikke.
Han kastet alt, inkludert seg selv, mot døra.
Prøvde å åpne den.
Etter en uke fant Alaric sikkerhetskoden.
Vi var forberedt på nesten alt.
Bortsett fra det vi så.
Det var tomt.
Enzo?
Fullstendig rensket.
Vet ikke hvordan de kom seg ut, men de gjorde det.
Enzo?
Jeg er bekymret for Bonnie.
Hun mistet de to som sto henne nærmest,
og hun kan ikke engang bruke en lokasjontrylleformel.
Magien hennes kom ikke tilbake. Hun føler seg hjelpeløs.
Jeg snakket med alle kontaktene mine
i visshet om at de ville dukke opp en gang.
Jeg skyldte dem såpass.
Men så dro jeg, for uansett hvor trist det er, er det ikke min kamp.
Og om jeg aldri blir lykkelig, må jeg innse hva som er det.
Det tok tre måneder før vi hørte det første ryktet.
En rekke savnede mennesker på vestkysten.
Det var oppmuntrende.
Men så fortsatte antallet å vokse.
Tjue. Femti. Seksti savnede.
Det er dem. Jeg vet det.
Jeg vet ikke hva som er galt, hva de gjør eller hvorfor de gjør det,
men jeg lover at vi skal få dem tilbake.
Bare vit at samme hva som skjer mellom nå og da,
så er det ikke hans feil.
Der er du.
Har du savnet meg?
Det blir aldri kjedelig, blir det vel?
Det har ikke det så langt.
Oversatt av: Heidi Rabbevåg, Deluxe ?