Detta har hänt...
Ja. Mrs polisinspektör Donovan.
Penny!
Ne. Gud! Jag dödade henne.
-Du kan inte beskylla dig själv, Matt. -Jag skyller på dig.
Om du inte vill prata om Stefan, är det okej.
Jag hade inget att säga då,
och jag har inget att säga honom nu.
Men det har inte varit nåt avslut.
-Jag behöver inte avslut... -Nej, men jag.
Jag behöver veta om pillrens verkan kan hävas.
Effekten av mitt blod kan inte hävas.
Det skulle betyda att du gav flickan du älskar en dödsdom.
Du är inne på ditt sista dödliga liv.
Vi skulle vilja ta det livet och överföra det till Bonnie.
Låt en annan bära hennes börda.
-Vänta. Vad? -När hon vaknar är hon som jag.
Full av hat mot dig och din sort.
Bonnie?
Du.
Bonnie?
Så ja. Lugnt och försiktigt.
Du.
Lugnt och försiktigt.
Hej.
Hur mår du?
Jag vet inte. Jag känner mig annorlunda.
Eftersom du var nära döden är det nog bra att känna så.
Okej, jag är törstig och jättehungrig.
-Ska bli. -Jag hämtar ett glas vatten.
Okej.
Du.
Jag vill nog ha en bourbon, ren.
Så snackar tjejen jag älskar.
Okej.
Vad ska vi skåla för då?
Nystarter.
Herregud. Enzo, nej.
Vad är det som händer?
Ingenting händer, kompis.
-Det är problemet. -Bonnie vaknar inte.
Rayna blåste oss.
Hon sa inte att hon även gav Bonnie
hennes livsstil.
Så när Bonnie vaknar kommer hon att vara Rayna 2.0.
Börjar den gåvan med en lång lur?
Jag hann inte fråga innan hon stod i lågor.
Innan du frågar, nej, jag hann inte
fråga hennes shaman-vän eftersom han försvann samtidigt.
-Fan, fungerade trollformeln? -Jag vet inte, Enzo.
Jag vet inte varför hon inte vaknar.
Hon borde kunna tacka oss för att vi räddade henne
genom att vakna och säga om hon vill mörda oss eller inte.
-Och om hon inte gör det? -Vadå?
Du känner henne lika väl som jag.
Vaknar hon så måste hon döda oss.
Anledningen till att hon inte vaknar kanske är att hon är Bonnie.
Hon har det väl bättre här?
Det är tystare och fridfullare här. Tog du doftljusen?
-Inte direkt. -Nej.
-Vi ska inte göra detta. -Du hörde vad Damon sa.
-Om hon vaknar... -När hon vaknar,
vet vi inte vad hon kommer att vara eller hur hon mår,
och kedjar vi henne har vi valt åt henne.
Okej, inga kedjor. Men då stannar jag.
Ric...
Ditt flyg går om en timme. Det är sista flyget i dag.
Lizzie och Josie har haft barnvakt i två dagar nu.
Jag vet. Men om detta går fel,
är jag den som Bonnie inte vill döda med en gång, okej?
Jag borde vara här, med dig.
Medan våra treåringar är i en annan tidszon?
Okej, ta flyget då. Låt mig hjälpa till här.
Det är säkrast och mest logiskt så.
Jag är den bästa för Bonnie att se när hon vaknar.
Och du är den bästa för flickorna att se när de vaknar.
Ta flyget. Lovar att komma hem så fort jag kan.
Det löftet ska jag se till att du håller.
Vi fixar det här.
Sheriffen? Jag vet att du inte vill bli störd,
men har ni hittat något i Pennys akt?
Ja, det var visst en olyckshändelse.
-Behöver du något? -Ja.
Du ville veta om det var någon aktivitet i Salvatore-huset.
Det verkar vara ockupanter där nu. Ska jag köra dit och...
Nej, jag tar hand om det.
-Vad vill du, Damon? -Lyssnar du inte av röstbrevlådan?
-Jag har lämnat nio meddelanden. -Förlåt, haft fullt upp,
med att få Matt inse han orsakat sin fästmös död.
-Vill jag veta hur det gick? -Tveksamt.
Du vill nog inte veta hur körd du är med Bonnie heller.
Har nog fel nummer, för jag slog "H" för Hjälte.
Tiden går, brorsan. Du måste in i matchen.
Mitt huvud är i matchen, Damon.
Mitt liv förstördes när Raynas svärd märkte mig, minns du?
Jag fick lämna allt bakom mig och fly.
Hur mycket jag än vill att Bonnie ska vakna,
ser jag inte fram emot att göra det igen.
Okej, jag förstår. Du har ingen plan och inte jag heller.
Det här samtalet blev väldigt deppigt.
Jag sa aldrig att jag inte hade någon plan.
Rayna sa att hon var tvungen att döda mig, men att hon inte ville.
Hon kände min mänsklighet genom någon slags synsk länk.
Så om Bonnie strider i samma krig i sitt huvud,
måste vi ge henne ammunition.
Så någon måste gräva sig ner i hennes undermedvetna,
och göra exakt vadå?
Övertyga hennes jägarhjärna
att alla vampyrer inte är själviska, onda monster,
vilket gör att jag är den sämsta för jobbet.
Hon är min tjej. Jag gör det.
Nej, det borde vara jag.
Jag var hennes bästa vän innan jag blev vampyr.
Jag kan visa skillnaden mellan båda.
Hon har rätt.
Jag är inte på humör för råd nu.
Jag ville bara kolla om du behövde något.
Vill du hjälpa till? Gör det du brukar och dra,
så att jag kan fokusera på min vän.
Okej. Jag förstår vinken.
Trodde du att det var en vink, har du inte varit uppmärksam.
Och nu till vårt favoritämne...
Någon?
Vampyrer. Verkliga eller mytiska?
Bonnie?
-Mytiska. -Fel.
Vampyrer är i dag lika vanliga som myggor.
De kan gå i solljus.
Döda från skuggorna.
Dina bästisar kan vara vampyrer.
Så vad gör man när man träffar en vampyr?
Någon?
Bjuder in dem till festen.
Jättekul. Någon annan?
Vad säger du, Bonnie? Vad skulle du göra?
Skulle du sitta där eller fly? Eller slå tillbaka?
Visa hur man dödar en vampyr, Bonnie.
Detta är inte på riktigt.
Är detta vad du har gått igenom?
Lämna mig ifred.
-Du är inte på riktigt. -Du har delvis rätt.
Jag är i ditt huvud. Din kropp ligger tryggt i Damons sovrum.
Detta är inte på riktigt.
Du måste bara fokusera på mig, Bonnie, din vän.
Caroline.
Något strular i mitt huvud.
Alla minnen blir till konstiga mardrömmar.
Din hjärna lär sig att hata vampyrer, att bli jägaren.
-Du måste stå emot. -Jag försöker.
Jag vill inte skada dig.
Du måste bara fokusera på vem jag är. Inte vad jag är.
Jag har barn nu, Bonnie.
En familj.
Du måste träffa tjejerna, de är så stora nu.
Du måste kämpa mot rösterna i huvudet,
öppna dina ögon och ät middag med oss.
Vi saknar dig så mycket.
Vet dina barn om att du är vampyr?
Nej, vi har inte pratat om det än.
Vi tänkte ta blommor och bin först.
Och när du nattar dem,
när du smeker håret i deras fina nackar?
-Blir du lite sugen? -Bonnie, det var vidrigt.
Det är reptilhjärnan som snackar. Stå emot.
Jag kan inte hjälpa det. Jag ser bara hur du tappar kontrollen.
-Skadar de små tjejerna. -Nej.
Jag är inte sådan. Det vet du.
Och du vågar kalla dem för dina barn.
Vad hände? Hur gick det?
Så illa som det kunde ha gått.
Nej.
-Hon knivhögg mig. -I drömmen?
Ja. Hur är det möjligt?
Jag vet inte. Men du har blivit märkt.
-Säg att det inte är sant. -Det är sant.
Och vaknar Bonnie dödar hon dig först.
Jag måste ta lite luft.
-Eller så pratar du med mig. -Varför?
Du vet inte hur hon märkte mig mer än jag gör.
Caroline, när du var i huvudet,
måste hon ha skapat en synsk länk.
Ärret är bara ett bevis på den kopplingen.
Nu måste du så långt bort ifrån henne som möjligt.
Nej. Det är inget alternativ.
Enzo kommer lista ut det. Han kommer nå henne.
Caroline. Jag hade ärret i tre år.
Jag har varit med om detta innan.
Så de senaste tre åren har varit ett helvete för dig?
Jag såg poststämplarna på dina brev, Stefan.
Paris, Marrakech, Bora-Bora.
Jag är chockad över att du hann skriva,
mellan att fly döden och dricka drinkar.
Under tiden var jag så desperat att jag ringde Klaus om hjälp,
som vi inte hittar för den delen.
-Caroline, jag... -Nej, jag vill inte ha en förklaring.
Du måste bara acceptera mitt beslut att inte fly.
Är något på tok?
Kalla mig sheriffen nu.
Att du vågar återvända till Mystic Falls.
Bonnie är i koma på Damons säng.
Har era löjliga regler någonsin betytt mindre?
Reglerna är det sista av det min tjej och jag byggde.
Menar inte att vanhedra din döda tjej,
men min levande tjejs liv hänger på en skör tråd.
Och jag ska använda mina vampyrkrafter
för att komma in i hennes undermedvetna,
med vetskapen att om jag misslyckas,
blir jag för alltid dödsmarkerad.
Hon hade inte hamnat här om det inte vore för dig och Damon.
Det är en ond cirkel. Penny visste det.
-Att vi var tvungna att göra så. -Jaså?
Och hur funkade det för henne?
Vill du gå i hennes fotspår, varsågod.
Storma in, skjuta,
Mystic Falls stora cowboy-sheriff.
Eller så struntar du i dina känslor för vampyrer
tills din vän har vaknat.
Ditt beslut.
Okej Bonnie. Detta måste fungera.
Jag erkänner att jag var skeptisk
när jag fick reda på dig och Enzo, okej?
Riktigt skeptisk.
Men om inte han kan nå dig och jag är sista livlinan?
Då är vi körda.
Hej, korta kjolen.
-Vill du vara med? -Jag tror inte det.
Nu då?
Förlåt. Låt mig gå.
Som jag sa. Jag tror inte det.
Så det är sant det de säger.
USA:s allmänna skolor har verkligen blivit usla.
Enzo...
Så du styr det jag ser nu?
Så länge du inte kämpar emot att jag rotar runt i ditt undermedvetna.
Vi kunde ha varit var som helst, som Paris,
så varför går vi runt på mitt gamla high school?
Jag frågar dig det samma.
Jag försöker nog hitta något att hålla fast vid.
En tid innan vampyrer var en del av mitt liv.
Pundarna, till exempel.
Chad Carpenter brukade störa mig efter träningen varje dag.
Men han var en idiot, inte en vampyr.
Det är som att trollformeln suddar bort den jag var.
Den jag är.
Du kanske har letat på fel ställe, älskling.
Fortfarande inte Paris.
Nej, detta är min fantasi nu. Minns du?
Ja, jag bär ju fortfarande mina cheerleading-kläder.
Du försöker minnas ditt liv utan alla vampyrer.
Kom ihåg oss istället.
När vi skrev musik ihop,
tolererade du inte bara vampyrer,
du blev kär i en.
Spela låten så får du något att hålla fast vid,
som jag gör.
Jag har alltid velat vara älskad av någon
så som du älskade mig.
Och jag har hellre de minnena
än en framtid där jag förstör dem.
Du har inget val.
-Om du inte tar Raynas liv... -Då dör jag.
Nej, det är inget alternativ, hör du mig?
Jag älskar dig.
Men detta är mitt beslut.
Och jag har redan fattat det.
Dra härifrån och låt mig vara.
Ledsen, Bonnie.
Men jag kan inte lämna dig.
Vad fan hände?
Perfekt.
Jag hoppas du får kvalitetstid med henne,
för när hon vaknar så kommer er relation vara skakig.
Det är mitt minsta bekymmer.
Hon slåss mot det. Men inte så som jag vill.
Betyder ett uppvaknande att hon dödar oss tynar hon hellre bort.
-Bra. Du är vaken. -Gav du mig järnört?
-Japp. -Är detta ett gisslandrama?
Var arg bara. Men titta på de här samtidigt.
Hongkong? Lustigt.
Huvudsaken är att vi rör oss.
Vi? Det finns inget vi, Stefan. Det har det inte gjort på länge.
Vill du göra detta ensam är det ditt val.
Så ironiskt. Eftersom anledningen till att jag ens är här
är att du hamnade i apstadiet och kidnappade mig mot min vilja.
Detta är inte du. Du brukar respektera andras val.
Till det handlar om liv och död,
-då är det slutsnackat. -Det finns alltid ett val.
-Elena fick det valet. -Och sen förlorade jag henne.
Elena bad mig rädda hennes vän från flodbottnen i stället för henne,
och hon dog eftersom jag respekterade hennes val.
Vet du? En dag kanske du vaknar och inser
att jag förtjänar samma respekt som hon.
Den dagen slutade jag vänta på för längesedan.
Vad jag än beslutar göra med Bonnie, är det mitt eget beslut,
eller med min familj, men inte dig.
Caroline, lyssna på mig.
Drar du in din familj, hamnar de också i fara.
Och lämnar jag dem utanför så överger jag dem,
vilket är lika illa, kanske värre.
-Vart tog du vägen? -Jag fick Caroline att lämna stan.
Ett framsteg antar jag.
Jag är förvånad att hon åkte någonstans med dig.
Att jag sprutade in massor med järnört i henne
kan ha med saken att göra.
Bra gjort. Gör om vid behov.
Håller du med mig, så vet jag att jag gjort bort mig.
Att göra fel av rätt anledning har alltid funkat för mig.
Jag hatar att du kommer undan med det.
Därför är vi ett bra team. Jag klantar mig. Du bär manteln.
Hjälten får aldrig tjejen, eller hur? Det borde du veta.
Lyssna på killen som skulle ha allt
och som nu inte har något.
Sluta tjura över den du inte är, och försök vara dig själv.
Killen som är kär i Caroline Forbes.
Du gav henne precis järnört, Stefan.
I min bok slår det högre än blommor och choklad.
För när man älskar någon,
måste man ibland gå hela vägen.
Jag vet att du varit inlåst i en kista
de senaste tre åren,
men det är verkligen ett fruktansvärt råd.
Det rådet tär faktiskt så bra att jag måste lyda det själv.
Okej, Bon. Kan jag inte nå din goda sida,
kan jag nog nå din onda sida.
Inte vara Stefan i den här situationen.
Jag måste vara jag.
Elena?
Du är inte låtsaspizzabudet.
-Damon? -Du låter besviken.
-Hoppades du på nån annan? -Lämna mig ifred.
Du är bokstavligen den sista jag vill träffa.
Kom igen.
Båda vet varför du är här.
Vi vet också att du aldrig kan träffa Elena igen.
Inte jag heller.
-Inte förrän... -Jag dör.
Vilket för oss till anledningen varför jag är här.
Jag ville bara säga tack innan det var för sent.
-Tacka mig för vad? -För att du slåss med de goda.
Att sakta falla in i den eviga sömnen.
Och en massa andra sliskiga klichéer.
Saken är att du ska dö, Bon.
Även om jag hatar att erkänna det, blir jag en lycklig man då.
Vilket fick mig att lista ut att det minsta jag kan göra är,
att dyka in i din hjärna och ta farväl.
Varför? Du brukar inte bry dig.
Sårande och falskt.
Låt mig presentera bevisföremål A för försvaret.
Hade du bara läst den där jävla saken,
hade vi kunnat gå våra egna vägar.
Du till frid. Jag till min tjej.
-Vad säger du? -Inte tillräckligt bra.
Har aldrig varit. Kommer aldrig att bli.
Tur för dig att jag memorerade det.
Kära Bonnie. Ha ett underbart liv om ditt dåliga samvete tillåter det.
Hade jag kunnat ändra en sak i vår vänskap,
hade jag aldrig tagit dig från gatan i Amsterdam.
-Fan ta dig, Damon. -Ja visst fan tog du mig.
Snärjde in dig med Elenas liv.
Fördömde mig, och alla våra vänner,
till ett liv utan den person vi saknar allra mest.
Vilket ju inte är du.
Därför står vi på den här verandan.
För här kysstes Elena och jag för första gången,
där borta vid bänken
vågade hon berätta att hon älskade mig.
Och knappt en halvmeter till höger om mig
såg jag henne ta botemedlet
så att hon fick livet hon drömt om.
Innan du sabbade det.
Men platsen du står på nu är lyckligast av alla.
Vet du varför?
För där kommer du att besluta dig för
att få tillbaka min Elena.
Så slut dina vackra ögon
och släpp anden för min skull.
-Du är ett monster. -Javisst.
Men jag får oftast som jag vill...
Ledsen, Bonbon.
Jag var tvungen att väcka dig.
Ta mig om du kan.
Du är kvar.
Du har rätt.
Det är inte säkert.
Jag är inte säker. På grund av det här dumma ärret,
och risken att mina tjejer kanske hamnar i den här jakten.
-Tro mig, jag har varit där. -Du tror det?
Jag är i exakt samma sits som du var för tre år sedan.
Och nu när jag äntligen förstår hur du kände,
är jag argare på dig,
eftersom jag vet vilket enormt beslut du tvingades fatta,
och du fattade det utan mig.
När jag letade efter dig i Dallas,
vet du vad jag såg,
jag såg dig och Ric och ungarna.
Och du var lycklig. Och vet du vad jag inte såg?
Mig.
Jag övertalade mig själv att jag gjorde det bästa för dig
även om jag inte hade någon aning om vad jag gjorde.
Jag är ledsen.
Och du har all rätt att hata mig för det jag gjorde för tre år sedan.
Och för tre timmar sedan.
Låtsas inte som att du skulle handla annorlunda.
Du gör samma sak med Bonnie nu.
Du kan inte acceptera en värld där Bonnie dör.
Även fast det är ett val hon själv försöker ta.
Och vet du varför? För att du älskar henne för mycket.
Och det är inget fel i det.
Och jag älskar dig.
Och tanken på att du skadas,
är inget val som jag är villig göra.
Du sårade mig.
Mer än vad någon annan gjort.
Jag älskade dig,
-och du lämnade mig. -Jag vet.
Jag kan bara be om ursäkt, och hoppas på att du förlåter mig.
Det kan jag nog inte göra.
Bonnie?
Caroline, jag ser dig. Jag känner dig.
Du är märkt och jag vet exakt var du är.
-Det är okej. Du lever. -Nej. Det är inte okej.
Jag bestämmer inte. Jag kommer efter dig.
Snälla låt det inte gå så långt.
Okej.
Vi flyr.
Hur känns det att vara vid liv?
Det finns inga ord för
hur mycket jag hatar dig just nu.
Det positiva är att din hy aldrig varit vackrare.
Skämt.
En död mans sista trygghet.
Kom igen, Bonbon.
Allt jag sa var ju för att du skulle vakna igen.
Jaså? Så därför springer du genom skogen och är rädd?
-Kan du se mig? -Jag ser dig inte bara,
jag känner även vad du känner.
Därför vet jag innerst inne att en del av dig
menade vad du sa till mig på Elenas veranda.
Jag sa det för att rädda ditt liv.
Det är inte första gången jag räddar dig.
Handling väger väl tyngre än ord?
Du räddade mig bara gång på gång,
för att du tror att Elena inte förlåter dig annars.
En gåta som du är bekant med.
För om du dödar mig kommer Elena aldrig förlåta dig.
Så är det, Damon.
Som du så ivrigt påminde mig om...
Jag kommer aldrig behöva förklara mig för henne.
-Ur vägen, Matt. -Inte förrän du lyssnar på mig.
Jag kom inte in i ditt huvud, så jag har väntat här.
Du är för sen. Jag är inte den du brukade känna.
Om du inte märkt det,
är jag inte den du brukade känna heller.
-Han dog för två år sen med Penny. -Kom med mig då.
Du har hjälpt Rayna Cruz. Så hjälp mig nu.
Jag kom för att be dig inte döda våra vänner, inte hjälpa dig.
För jag känner dig, Bonnie.
Jag har känt dig sedan vi var barn.
Och jag vägrar tro att hon som köpte min första fotboll
när vi var nio är borta för alltid.
Hjälp mig att inte göra detta.
Håll mig kopplad till min mänskliga sida.
Jag vet inte om det går att kämpa mot detta.
Men jag försöker om du gör det.
Jag är med.
Hoppa in i bilen så kör jag till ett säkert ställe.
Jag har ett villkor.
-Vadå? -Jag måste döda Damon först.
Damon Salvatore.
Vampyren som förstört mitt liv på fler sätt än jag kan räkna.
Som bara har sårat och skadat våra vänner,
och som kommer göra det så länge han lever.
Vampyren som mördade din syster
för att han var uttråkad.
Som jag sa,
jag är med.
Ni tog mig.
Anföll ni ett cosplay-konvent eller något?
De är på riktigt.
Tack vare Matt som ringar in området precis nu.
Det vill ni kanske inte göra. Med tanke på Matts förflutna,
det är nog 60 % risk att du blir träffad allvarligt.
Snyggt kast, Bonnie.
Jägarstilen är nog snyggast hittills.
-Jag måste inte fly från dig. -Varför inte?
För du kommer inte att döda mig.
Du har rätt.
Jag kommer att slita dig i stycken.
Jag ska tända eld på dig, sen ska jag skära ut ditt hatiska hjärta.
Du är en levande påminnelse över allt jag förlorat.
När jag tittar på dig ser jag en självgod, självisk parasit
där min vän Elena borde vara.
Ser du historian vi har?
Känslorna är nästan som...
Okej.
Kan du låta pappa prata igen, tack?
När kommer du hem, mamma?
Det måste jag prata med pappa om.
Jag älskar dig, det vet du väl?
Vi älskar dig också.
Flickor, dags att sova, okej?
Pappa ska prata med mamma.
Jag nattar er om en stund, okej?
Kom hem, Caroline. Vi ordnar detta.
-Hur? -Jag vet inte.
Vi gör det bara. Vi flyr som en familj.
Om något händer dig eller flickorna...
-Det tillåter jag inte. Jag lovar. -Det kan du inte lova.
Sluta vara så stöttande, okej?
Skrik på mig, och säg att det är mitt fel,
för det är det.
Hade jag bara dragit när jag hade chansen...
Vart ska ni åka? Vänta, säg inte.
Det är säkrast så. Jag är ledsen Ric.
Var inte det. Fortsätt bara.
Och, Caroline,
du vet väl att jag älskar dig?
Jag vet, jag ringer dig när jag får chansen.
-Ger du redan upp? -Tvärtom.
Du går rakt in i min noggrant placerade fälla.
-Nej, en stubbe. -Inte vilken stubbe som helst, Bonnie.
Min grav. Från Stilleståndsdagen.
Till minne av Bonnie Bennetts många liv.
Vad ska detta bevisa?
Att du är en överlevare. Att du tar dig igenom detta.
Det är inte jag som behöver oroa mig för detta.
-Jag ska döda dig. -Nej. Det ska du inte.
Vet du varför jag tog med dig till den här stubben?
För att om jag måste dö
vill jag göra det här, Bonnie, i din ära.
-Sluta göra detta. Jag hatar dig. -Jag förstår.
Den Bonnie jag kände i går är borta.
Och hon kanske aldrig återvänder.
Men jag pratar med dig.
Galna bitch-Bonnie, i all sin prakt. Jag bryr mig fortfarande om dig.
Sluta.
Bonnie, kolla på den här stubben. Minns du den?
Du dog. Vi sörjde dig. Och du kom tillbaka.
Du har varit så mycket, Bonnie.
En häxa, en människa, ett spöke, ett lik.
Ett ankare till livet efter,
och nu, kvinnan som ska döda mig.
Och varje gång har du återvänt starkare.
Vet du hur otroligt det är, Bonnie?
Vet du hur mycket jag avundas dig?
Ibland klarar jag inte ens av att bara vara mig själv.
Sluta. Prata.
Jag kan inte.
För om det är min sista stund med dig, Bonnie Bennett,
måste du lyssna på mig.
Jag ser upp till dig.
Jag tror på dig.
Och jag älskar dig så som Elena älskade dig.
Och om du dödar mig nu,
är det inte ditt fel.
Jag gjorde detta för oss.
Men snälla...
Förlåt mig.
Innan du gör det du måste.
Okej?
Det måste jag ge dig, Sheriffen.
Du är bättre skytt än vad Liz Forbes någonsin var,
må hon vila i frid.
De skotten köpte oss åtta timmar att få Bonnie
så långt bort från oss som jag kan.
Jag vill inte slösa bort en sekund på dig nu.
Så säger jag tack.
Nu när du bestämmer kanske du och jag ska hålla sams.
Jag har ett rätt bra förflutet
med sherifferna här i stan.
Jag gjorde det för henne, inte för dig.
Även om du frikänt henne för din död, förlåter hon aldrig sig själv.
Jag skulle inte förlåta mig själv.
Kolla här.
-Det som hände Penny... -Var mitt fel.
Och jag får betala för det resten av mitt liv,
och jag börjar med att ta ansvar för Bonnie.
Så vill du tacka mig, kom på ett sätt att fixa henne på.
Ta 95 North om fem mil.
Och vi borde vara i Maine i morgon kväll.
Därifrån?
Jag har ingen aning.
Men jag listar ut det när jag måste.
Du kan inte skjuta fram såna här beslut.
Okej, från Maine,
tar vi färjan till Nova Scotia.
Nöjd? Simma annars.
Jag pratade inte om det beslutet.
Älskar du honom?
Jag vet inte.
Kan man älska någon och lämna dem,
precis när man behöver varandra som mest?
Sluta.
Fråga vad du vill om riktningar och resplaner,
och allt som har med Bonnie att göra.
De besluten kan jag fatta.
Ric och jag?
Snälla be mig inte att välja nu.
Bonnie, jag är här för att hjälpa dig.
-Får jag göra dig sällskap? -Varsågod.
Men vi firar inte.
Bonnie lever. Det är det viktiga för mig.
Jag kunde inte nå fram till henne.
Jag hade bara varit en i mängden
om inte Matt varit med.
Hur jobbigt det än är att säga det,
var det Matt som fixade biffen i kväll.
Han hittade fakta om shamanen som hjälpte Rayna med Bonnie.
Shamanen var rätt villig att prata
när han sett hans egna inälvor.
-Säg att du vet hur man kan hjälpa henne. -Kanske.
Kanske inte.
Bonnies liv är länkat till de sista eviga.
Om vi splittrar länken, kanske även förtrollningen splittras.
Tyvärr för oss så huserar de eviga i Armory.
Ja, i en kista. I en evig sömn. Lätt som en plätt.
Du glömmer varför Bonnie, den snälla häxan,
stängde hela byggnaden,
ondskan i källaren rymde från sin gömma,
och nu kan den vara varsomhelst, i labyrinten.
Åt helvete med ondskan.
Vi ska öppna stället igen.
Snälla. Få det att sluta.
Översättning: Alexandra K Nygren, Deluxe en.