בפרקים הקודמים של "יומני הערפד"...
כן. גברת סגן דונובן.
פני!
לא. אלוהים. אני הרגתי אותה.
אתה לא יכול להאשים את עצמך, מאט. -אני לא. אני מאשים אותך.
אם את רוצה לדבר על סטפן, זה בסדר.
לא היה לי מה לומר לו אז,
ואין לי מה לומר לו עכשיו.
אבל לא הייתה סגירת מעגל.
אני לא צריכה סגירת מעגל... -לא, אני צריך.
אני צריך לדעת אם השפעת התרופות האלה הפיכה.
ההשפעה של הדם שלי אינה הפיכה.
זה אומר שאתה דנת למוות את הבחורה שאתה אוהב.
את בחיים האנושיים האחרונים שלך.
נרצה לקחת את החיים האלה ולהעביר אותם לבוני.
לתת למישהו אחר לשאת בנטל שלה.
רגע, מה? -כשהיא תתעורר, היא תהיה בדיוק כמוני.
מלאת שנאה כלפיך וכלפי אלה שכמוך.
בוני?
היי.
בוני?
לאט לאט.
היי.
לאט לאט.
היי.
איך את מרגישה?
לא יודעת. פשוט מרגישה אחרת.
בהתחשב בכך שהיית על סף מוות, זה כנראה סימן חיובי.
זאת התחושה שלי. אני צמאה וגוועת ברעב.
אני מטפל בזה. -אביא לך כוס מים.
טוב.
היי.
בעצם נראה לי שאני רוצה בורבון. נקי.
ככה אני אוהב אותך.
טוב.
לחיי מה נשתה?
התחלות חדשות.
אלוהים אדירים. אנזו, לא!
מה קורה כאן?
לא קורה שום דבר, ידידי.
זאת הבעיה. בוני לא מתעוררת.
- יומני הערפד -
ריינה דפקה אותנו.
היא לא טרחה להזכיר שאם תעניק לבוני את חייה,
היא בעצם תעניק לבוני את אורח חייה.
עכשיו, כשבוני תתעורר, היא תהיה ריינה 2.0.
והמתנה הזאת מתחילה בתנומה ארוכה?
לא יצא לי לשאול בזמן שהיא עלתה בלהבות.
ולפני שאתה תשאל, לא, לא יצא לי
לחקור את ידידה השמאן, כי הוא נעלם באותו זמן.
דיימון, הכישוף הצליח או לא? -לא יודע, אנזו.
אין לי מושג למה היא לא מתעוררת.
המעט שהיא יכולה לעשות כדי להודות לנו על שהצלנו את חייה
זה לפקוח את העיניים, להודיע לנו אם היא רוצה לרצוח אותנו או לא.
מה אם לא? -מה?
אתה מכיר אותה בדיוק כמוני.
אם היא תתעורר היא תצטרך להרוג אותנו.
מה אם הסיבה שבוני לא מתעוררת היא משום שהיא בוני?
אני חושבת שמוטב לה כאן, מה איתך?
שקט ושלו כאן יותר. לקחת את הנרות הריחניים?
לא בדיוק. -לא.
לא, אתה לא תעשה את זה. -שמעת מה דיימון אמר.
אם היא תתעורר... -כשהיא תתעורר,
אנחנו לא יודעים מה היא תהיה או איך היא תרגיש.
ואם נקשור אותה, נקבל את ההחלטה בשבילה.
טוב, בסדר. בלי קשירות. אבל אז אני לא עוזב.
ריק,
הטיסה בעוד שעה. זאת הטיסה האחרונה הלילה,
וליזי וג'וזי תקועות עם שומרת טף כבר יומיים.
אני יודע, אבל אם זה ישתבש,
אני אהיה האדם היחיד שבוני לא תרצה להרוג בו במקום, טוב?
אני צריך להיות כאן איתך.
בזמן שילדותינו בנות השלוש באזור זמן אחר?
טוב, אז תעלי את על המטוס. תניחי לי להישאר כאן ולעזור.
זאת בין כה וכה התכנית הכי בטוחה והגיונית.
אני האדם הכי טוב שבוני תוכל לראות כשתתעורר.
ואתה האדם הכי טוב שהבנות שלנו יוכלו לראות כשיתעוררו.
תטוס אתה. אגיע הביתה בהקדם האפשרי. אני מבטיחה.
אני אזכור לך את ההבטחה הזאת.
אנחנו נעבור את זה.
אדוני? אני יודע שאמרת שאתה לא רוצה שיפריעו לך.
יש פריצת דרך בתיק של פני?
כן, מתברר שזאת באמת הייתה תאונה.
אתה צריך משהו, סגן? -כן,
רצית שיודיעו לך אם תהיה פעילות כלשהי בבית סלבטור.
נראה שיש שם פולשים הלילה. -אתה רוצה שאגש לשם ו...?
לא, אני אטפל בזה.
מה אתה רוצה, דיימון? -אתה אף פעם לא בודק את המשיבון?
השארתי לך איזה תשע הודעות. -כן, מצטער. אני הייתי קצת עסוקה,
סיפרתי למאט דונובן למה ארוסתו מתה.
אני רוצה לדעת איך זה היה? -סביר להניח שלא.
סביר להניח שאתה גם לא רוצה לדעת עד כמה נדפקת בעניין בוני.
סליחה, כנראה טעיתי במספר. כי חייגתי ג' ל"גיבור".
השעון מתקתק, אחי. אתה צריך להיכנס לעניינים.
אני בעניינים, דיימון.
החיים שלי התנפצו לרסיסים כשסומנתי בחרב של ריינה, זוכר?
נאלצתי לנטוש כל מה שאני אוהב ולברוח במשך שנים.
כך שעד כמה שאני רוצה שבוני תתעורר,
אני לא בדיוק מחכה בקוצר רוח לעשות את זה שוב.
טוב, טוב, אני מבין. אין לך רעיונות. גם לי לא.
השיחה הזאת תפסה כיוון מדכא ביותר.
לא אמרתי שאין לי רעיון.
ריינה נהגה לומר שהיא חייבת להרוג אותי, אבל היא לא רוצה לעשות זאת.
היא חשה באנושיות שלי באמצעות קשר רוחני כלשהו.
כך שאם בוני נלחמת את אותה מלחמה בראשה,
אנחנו צריכים לתת לה תחמושת.
אז אחד מאיתנו צריך לצלול לתת המודע שלה,
ולעשות מה בדיוק?
לשכנע את מוח הציידת שלה
שלא כל הערפדים הם מפלצות אכזריות ואנוכיות.
בדיוק בגלל זה אני האדם הכי גרוע למשימה.
היא חברה שלי. אני אעשה את זה.
לא, אני צריכה לעשות את זה.
הייתי החברה הכי טובה שלה לפני שהייתי ערפדית.
אני יכולה להראות לה את ההבדלים בין השניים.
היא צודקת.
אין לי מצב רוח להצעות מהמושב האחורי כרגע.
רק רציתי לראות אם את צריכה משהו.
אתה רוצה לעזור? אז תעשה את שלך ותברח
כדי שאוכל להתמקד בחברה שלי.
טוב, אני מבין רמזים.
אם חשבת שזה רמז, לא שמת לב.
כעת לנושא האהוב עלינו.
יש מישהו?
ערפדים. אמיתיים או מיתוס?
בוני?
מיתוס. -טעות.
ערפדים נפוצים כיום כמו יתושים.
הם יכולים ללכת באור יום,
להרוג מבין הצללים.
לעזאזל, יכול להיות שחלק מהחברים הכי טובים שלכם הם ערפדים.
מה אנחנו עושים כשאנחנו פוגשים ערפד?
יש מישהו?
מזמינים אותם למסיבה.
מצחיק מאוד. עוד מישהו?
מה איתך, בוני? מה את היית עושה?
היית יושבת כאן, או בורחת?
או שהיית משיבה מלחמה?
תראי לי איך להרוג ערפד, בוני.
זה לא אמיתי!
זה מה שעובר עלייך?
תתרחקי ממני.
את לא אמיתית. -את צודקת למחצה.
אני בראש שלך. הגוף שלך מוגן בחדר השינה של דיימון.
זה לא אמיתי.
ואת רק צריכה להתמקד בי, בוני, החברה שלך.
קרוליין.
משהו מתעסק לי בראש.
כל הזיכרונות שלי מתעוותים לכדי סיוטים הזויים.
המוח שלך מחווט את עצמו מחדש לשנוא ערפדים, להיעשות לציידת.
את מוכרחה להתנגד. -אני מנסה.
אני לא רוצה לפגוע בך.
את רק צריכה להתרכז במי שאני, לא במה שאני.
יש לי ילדות עכשיו, בוני,
ומשפחה.
את צריכה לראות את הבנות. הן גדלו כל כך.
את חייבת להילחם בקולות שבראשך.
פקחי את העיניים ובואי תאכלי איתנו ארוחת ערב.
אנחנו מתגעגעים אלייך כל כך.
הילדות שלך יודעות... שאת ערפדית?
לא, עדיין לא דיברנו איתן על זה.
מחכים לספר להן קודם איך באים ילדים לעולם.
וכשאת מכסה אותן בלילה,
ומסרקת את שיערן מהצוואר היפה שלהן,
את קצת מתפעלת ממנו? -בוני, זה דוחה.
מוח הלטאה שלך מדבר מתוכך. תילחמי בזה.
זה חזק ממני. אני רואה רק אותך מאבדת שליטה.
פוגעת בילדות הקטנות. -לא.
אני לא כזאת. את יודעת שאני לא כזאת.
ויש לך התעוזה לקרוא להן הילדות שלך.
מה קרה? איך זה היה?
הכי גרוע שיכול להיות בערך.
אוי, לא.
היא דקרה אותי. -בחלום?
כן. איך זה יכול להיות?
לא יודע. אבל סומנת.
תגיד לי שזה לא אמיתי. -זה אמיתי.
ואם בוני תתעורר, את האדם הראשון שתהרוג.
אני צריכה לשאוף אוויר.
את יכולה להאט ולדבר איתי. -למה?
אתה לא מבין יותר ממני איך היא סימנה אותי.
קרוליין, כשהיית בראש של בוני,
היא כנראה יצרה קשר רוחני כלשהו.
הצלקת היא רק ביטוי לחיבור הזה.
את צריכה להתרחק ממנה רחוק ככל האפשר. החל מעכשיו.
לא, זה לא עומד על הפרק.
אנזו ימצא פתרון. הוא ידבר ללבה.
קרוליין, נשאתי איתי את הצלקת הזאת במשך שלוש שנים.
חוויתי את זה כבר.
אז פתאום שלוש השנים האחרונות היו גיהינום עלי אדמות מבחינתך?
ראיתי את חותמות הדואר על המכתבים שלך, סטפן.
פריז, מרקש, בורה בורה.
אני בהלם שבכלל היה לך זמן לכתוב
בין בריחה מפני מוות ודאי לבין לגימת מאי תאי.
בינתיים, הייתי נואשת עד כדי כך שהתקשרתי לקלאוס לעזרה.
ובלעה אותו האדמה, דרך אגב.
קרוליין, פשוט... -לא, אני לא רוצה הסבר.
אני רק רוצה שתכבד את הבחירה שלי לא לברוח.
קרה משהו, סגן?
עכשיו אני השריף.
יש לך ביצים גדולות אם חזרת למיסטיק פולז.
בוני חסרת הכרה במיטתו של דיימון.
החוקים העלובים שלך אי פעם היו מיותרים יותר?
החוקים האלה הם הפיסה האחרונה של מה שאני וארוסתי בנינו יחד.
בלי חלילה לזלזל בחברה המתה שלך,
אבל החברה שלי שעדיין בחיים תלויה על חוט השערה,
ואני עומד להשתמש בכוחות הערפדיים שלי
כדי לנסות למצוא פרצה בתת המודע שלה,
ביודעי היטב שאם אכשל,
לנצח אסומן למוות בידיה.
היא לא הייתה נקלעת למצב הזה אלמלא אתה ודיימון.
זה מעגל אין סופי. פני ידעה את זה.
היא ידעה שאנחנו צריכים לנקוט עמדה. -כן?
איך זה הסתדר לה?
אם אתה רוצה ללכת בעקבותיה, תהיה לי בריא.
תתפרץ פנימה, באקדחים שלופים,
השריף הבוקר הדגול של מיסטיק פולז,
או שתניח לרגשות שלך כלפי ערפדים
עד שהידידה שלך תתעורר.
הבחירה שלך.
טוב, בוני, אני ממש צריך שזה יצליח.
אני מודה, הייתי קצת ספקן
כשנודע לי שיש לך קטע עם אנזו, טוב?
ממש ספקן.
אבל אם הוא לא יצליח לדבר ללבך, ואני חבל ההצלה האחרון שלך,
נדפקנו.
היי, חצאית קצרה,
רוצה להצטרף אלינו? -נראה לי שלא.
ועכשיו?
אני מצטער. שחררי אותי.
כמו שאמרתי, נראה לי שלא.
כנראה יש אמת באמירה.
מערכת בתי הספר הציבוריים בארה"ב באמת הלכה מדחי אל דחי.
אנזו.
אז עכשיו אתה שולט במה שאני רואה?
כל עוד לא תילחמי בהתעסקות שלי בתת המודע שלך.
זאת אומרת שיכולנו ללכת לכל מקום? "כל מקום" פירושו פריז, אגב.
אז למה אנחנו מסתובבים בתיכון שלמדתי בו?
אני יכול לשאול אותך את אותה שאלה.
כנראה אני מנסה למצוא משהו להיאחז בו.
תקופה לפני שערפדים היו חלק מחיי.
לדוגמה המסטולים האלה.
צ'אד קרפנטר היה מציק לי כל יום אחרי האימון,
אבל הוא היה מניאק. לא ערפד.
כאילו הכישוף מנסה לבטל את מי שהייתי.
את מי שאני.
אולי את פשוט מחפשת במקום הלא נכון, יקירתי.
עדיין לא פריז.
לא, עכשיו זאת הפנטזיה שלי, זוכרת?
כן, אני עדיין לובשת את מדי המעודדת שלי. איך יכולתי לשכוח?
את מנסה להיזכר בחייך בלי ערפדים.
תיזכרי בנו במקום זאת.
כשכתבנו מוזיקה יחד...
לא רק סבלת ערפד,
אפילו התאהבת בכזה.
תנגני את השיר הזה ויהיה לך משהו להיאחז בו.
כמו שלי יש.
תמיד רציתי שמישהו יאהב אותי
כמו שאתה אהבת אותי.
ואני מעדיפה לשמור על הזיכרונות האלה
על פי כל עתיד שבו אני משמידה אותם.
אין לך בררה.
אם לא תיקחי את החיים של ריינה... -אמות.
לא. לא, זה לא בא בחשבון. את שומעת אותי?
אני אוהבת אותך.
אבל זאת, זאת הבחירה שלי.
וכבר קיבלתי אותה.
עכשיו עוף מכאן ותניח לי ללכת.
אני מצטער, בוני,
אבל הדבר היחיד שאני לא יכול לעשות הוא לעזוב אותך.
מה לעזאזל קרה?
מושלם.
אני מקווה שבילית איתה זמן איכות,
כי ברגע שהיא תתעורר, מערכת היחסים שלכם הרוסה באופן רשמי.
זאת הדאגה האחרונה שלי.
היא נלחמת בזה ועוד איך. רק לא כמו שרצינו.
אם להתעורר פירושו להרוג אותנו, היא מעדיפה למות.
יופי. את ערה. -הזרקת לי ורבנה, ברצינות?
כן. -אתה מחזיק בי כבת ערובה?
תתעצבני כמה שאת רוצה, רק תוך כדי תסתכלי בהם.
"הונג קונג". כן, מצחיק מאוד.
הדבר היחיד שחשוב הוא שאנחנו נזוז, ושנישאר בתזוזה מעכשיו.
"אנחנו"? אין דבר כזה "אנחנו", סטפן. לא היה כבר הרבה מאוד זמן.
טוב. אם את רוצה לעשות את זה לבד, ההחלטה שלך.
כמה אירוני, בהתחשב בכך שהסיבה היחידה שאני כאן בכלל
היא שהחלטת להתנהג כמו פרא אדם ולחטוף אותי בניגוד לרצוני.
זה לא מתאים לך. אתה בדרך כלל מכבד בחירות של אנשים.
כן, עד שמדובר בחיים ומוות,
ואז זה לא נתון לדיון. -תמיד יש אפשרות בחירה.
נתת לאליינה לבחור. -ואז איבדתי אותה.
אליינה ביקשה ממני לחלץ את החברה שלה מקרקעית הנהר במקום אותה,
והיא מתה כי כיבדתי את הבחירה הארורה שלה.
אולי יום אחד תתעורר ותבין
שהגיע לי אותו כבוד שהיא קיבלה.
אבל הפסקתי לחכות ליום הזה לפני הרבה זמן.
מה שאחליט לעשות בנוגע לבוני זאת החלטה שאקבל בעצמי
או עם המשפחה שלי, אבל לא איתך.
קרוליין, תקשיבי לי.
ברגע שתערבי את המשפחה שלך, תעמידי גם אותם בסכנה.
ואם אשאיר אותם מאחור, הרי שאני נוטשת אותם,
וזה גרוע באותה מידה. אולי אפילו יותר.
לאן ברחת? -הוצאתי את קרוליין מהעיירה.
כנראה זאת התקדמות.
האמת, אני מופתע מכך שהיא הלכה איתך לאן שהוא.
אולי מזרק הוורבנה שנעצתי בה
בא לעזרתי במקרה הזה.
החלטה טובה. שטוף וחזור לפי הצורך.
אם אתה מסכים איתי, אני יודע שממש פישלתי.
לעשות את הדבר הלא נכון מהסיבות הנכונות תמיד הסתדר לי.
אני שונא שאתה יוצא מזה בשלום.
בגלל זה אנחנו צוות טוב. אני מפשל, אתה עוטה את הגלימה.
הגיבור אף פעם לא משיג את הבחורה, אה? מי כמוך יודע.
תקשיב לבחור שלכאורה השיג הכול
ויושב כרגע עם בופקיס.
תפסיק להתבכיין על מי שאתה לא ותתחיל להיות מי שאתה,
הבחור שמאוהב בקרוליין פורבס.
הזרקת לה ורבנה, סטפן.
בספר המהלכים שלי, זו רמה אחת מעל פרחים ושוקולד,
כי כשאתה אוהב מישהו,
לפעמים אתה נאלץ לנקוט קיצוניות כזאת.
אני יודע שהיית כלוא בארון קבורה
בשלוש השנים האחרונות של הציוויליזציה האמיתית,
אבל זאת באמת עצה איומה.
האמת, אחי, העצה הזאת טובה עד כדי כך שאני צריך לשמוע לה בעצמי.
טוב, בון. לא הצלחתי לפנות לצד הטוב שלך,
אני יכול בהחלט לפנות לצד הרע שלך.
גמרנו לפעול בדרכים של סטפן.
אני צריך להיות אני.
אליינה?
את לא שליח הפיצה הדמיוני.
דיימון. -את נשמעת מאוכזבת.
מקווה למישהו אחר? -תניח לי.
אתה בהחלט האדם האחרון שאני רוצה לראות.
בחייך,
שנינו יודעים למה את פה באמת.
אנחנו גם יודעים שלעולם לא תוכלי לראות את אליינה שוב.
גם אני לא.
פשוט, עד שלא... -אמות.
מה שמביא אותנו לסיבה שאני כאן.
רק רציתי להודות לך, לפני שיהיה מאוחר מדי.
להודות לי על מה? -על שנלחמת למען מטרה טובה.
שוקעת בעדינות בשינה עמוקה,
ועוד כהנה וכהנה קלישאות רגשניות.
בשורה התחתונה... את תמותי, בון.
ועד כמה שלא נעים לי להודות בכך, זה יעשה אותי אדם מאושר מאוד,
ולכן חשבתי שהמעט שאוכל לעשות
הוא לצלול לתוך המוח שלך ולהיפרד לשלום.
למה? בדרך כלל אתה לא טורח.
אאוץ'. מעליב... ולא נכון.
אני מציג את מוצג א' מטעם ההגנה,
אם תקראי סוף סוף את המכתב הארור,
נוכל ללכת איש איש לדרכו.
את לשלווה. אני לחברה שלי.
מה את אומרת? -לא טוב מספיק.
מעולם לא היה. לעולם לא יהיה.
למזלך, שיננתי אותו.
בוני היקרה, שיהיו לך חיים טובים,
אם ייסורי המצפון יאפשרו לך.
אם יש דבר אחד שהייתי משנה בידידות שלנו...
לעולם לא הייתי מציל אותך ברחוב באמסטרדם.
לך תזדיין, דיימון. -זיינת אותי כמו שצריך.
שזרת את חייך בחייה של אליינה,
ודנת אותי, ובואי נגיד את האמת, את כל החברים שלנו,
לחיים שלמים בלי האדם היחיד שאנחנו מתגעגעים אליו יותר מכול,
ורק כדי להבהיר היטב, זאת לא את.
בגלל זה אנחנו כאן במרפסת הזאת,
כי זה המקום הראשון שאני ואליינה התנשקנו בו.
שם ליד הספסל? הפעם הראשונה
שהיא אזרה אומץ להגיד לי שהיא אוהבת אותי,
ו-30 ס"מ בלבד לימיני,
ראיתי אותה נוטלת את התרופה
כדי שהיא תוכל לקבל את החיים שחלמה עליהם
לפני שהרסת אותם,
אבל בדיוק במקום שבו את עומדת, זה המקום השמח מכול.
את יודעת למה?
כי זה המקום שתחליטי בו
להחזיר לי את אליינה.
אז אולי תעצמי את העיניים היפות שלך
ותתפגרי בשבילי?
אתה מפלצת. -בהחלט,
אבל בדרך כלל דברים מסתדרים לפי רצוני.
סליחה, בון-בון.
הייתי צריך לגרום לך להתעורר איכשהו.
תפסי אותי אם תוכלי.
את עדיין כאן.
אתה צודק.
לא בטוח כאן.
אני לא בטוחה בגלל הצלקת הדבילית הזאת,
והסיכוי שהבנות שלי ייקלעו למצוד הזה.
אני יודע. תאמיני לי, הייתי שם. -אתה חושב?
אני בדיוק באותו מצב שהיית בו לפני שלוש שנים,
ועכשיו כשאני סוף סוף מבינה איך הרגשת,
אני עצבנית עליך עוד יותר,
כי אני יודעת איזו החלטה רצינית נאלצת לקבל,
וקיבלת אותה בלעדיי.
כשנסעתי למצוא אותך בדאלאס,
זה מה שראיתי...
ראיתי אותך ואת ריק ואת הילדות,
והיית מאושרת. את יודעת מה לא ראיתי?
אותי.
אז שכנעתי את עצמי שאני נוהג בך בכבוד,
אף על פי שלא היה לי מושג מה אני עושה.
אני מצטער.
וזכותך המלאה לשנוא אותי על מה שעשיתי לך לפני שלוש שנים.
ולפני שלוש שעות.
רק אל תעמידי פנים שהיית מתנהגת אחרת.
את עושה את אותו הדבר בנוגע לבוני עכשיו.
את לא יכולה לקבל עולם שבו בוני מתה.
אף על פי שזאת בחירה שהיא מנסה לקבל בעצמה,
ואת יודעת למה? כי את אוהבת אותה יותר מדי,
ואין שום פסול בזה,
ואני אוהב אותך,
והמחשבה עלייך נפגעת...
זאת לא אפשרות שאני מוכן לשאת.
אתה פגעת בי.
יותר מכל מי שאי פעם פגע בי.
אהבתי אותך...
ועזבת אותי. -אני יודע.
אני רק יכול לבקש סליחה ולקוות שתסלחי לי יום אחד.
אני חושבת שאני לא מסוגלת.
בוני?
קרוליין, אני רואה אותך. אני מרגישה אותך.
את מסומנת ואני יודעת בדיוק איפה את.
זה בסדר. את בחיים. -לא, זה לא בסדר.
אני לא בשליטה. אני אתפוס אותך.
אל תניחי לדברים להגיע לידי כך, בבקשה.
טוב.
בורחים.
איך ההרגשה להיות בחיים?
אני לא חושבת שיש מילה לתאר
את עומק השנאה שאני מרגישה כלפיך כרגע.
הצד החיובי, העור שלך מעולם לא נראה טוב יותר.
בדיחות.
הנחמה האחרונה של המת.
בחייך, בון-בון,
את יודעת שכל מה שאמרתי היה סך הכול תכסיס שנועד להעיר אותך, נכון?
באמת? בגלל זה אתה רץ מבוהל ביער?
את רואה אותי? -לא רק שאני רואה אותך...
אני חשה בתחושות שלך,
וככה אני יודעת שעמוק בפנים, יש חלק ממך
שהתכוון למה שאמרת במרפסת של אליינה.
אמרתי את מה שאמרתי כדי להציל את חייך.
זאת לא הפעם הראשונה שהצלתי אותך, דרך אגב.
מעשים חשובים יותר ממילים, לא?
הסיבה היחידה שהצלת אותי שוב ושוב
היא משום שאתה מאמין שאחרת, אליינה לא הייתה סולחת לך לעולם.
בעיה קשה שמוכרת לך עכשיו
כי אם את תהרגי אותי, אליינה לא תסלח לך לעולם.
זה בדיוק העניין, דיימון.
כפי שהיית להוט כל כך להזכיר לי...
לעולם לא אצטרך להסביר לה את עצמי.
פנה לי דרך, מאט. -לא לפני שתשמעי מה שיש לי לומר.
לא יכולתי להיכנס לך לראש, אז חיכיתי כאן בחוץ כדי לעשות את זה בדרך הנורמלית.
איחרת את המועד. אני לא האדם שהכרת.
למקרה שלא שמת לב,
גם אני לא האדם שהכרת.
הבחור הזה מת לפני שנתיים עם פני. -אז בוא איתי.
עזרת לריינה קרוז בעבר, אז תעזור לי עכשיו.
באתי להניא אותך מרצח החברים שלנו, לא להגיש יד לעזרה,
כי אני כן מכיר אותך, בוני.
אני מכיר אותך מאז היינו ילדים קטנים,
ואני מסרב להאמין שהבחורה שהביאה לי את כדור הפוטבול הראשון שלי
כשהיינו בני תשע נעלמה לתמיד.
אז תעזור לי לא לעשות את זה.
תשאיר אותי מחוברת לצד האנושי שלי.
אני לא יודעת אם אצליח להילחם בזה,
אבל אני אנסה אם אתה תנסה.
אני בפנים.
עכשיו תיכנסי לרכב, ואקח אותנו למקום מוגן.
יש תנאי אחד.
מה? -אני צריכה להרוג קודם את דיימון.
דיימון סלבטור.
הערפד שהרס לי את החיים בדרכים אין ספור.
שגרם אך ורק כאב וסבל לחברים שלנו,
וימשיך לעשות את זה כל עוד הוא בחיים.
הערפד שהרג את אחותך
כי הוא היה משועמם.
כפי שאמרתי...
אני בפנים.
תפסת אותי.
וואו.
פשטת על כינוס תחפושות או משהו?
הם אמיתיים.
באדיבות מאט, שגם מקים גזרה סביב היער ברגעים אלו ממש.
אני לא בטוח כל כך שאת רוצה לעשות את זה. לאור הישגי העבר של מאט,
הייתי אומר שיש לך סיכוי של כ-60 אחוז לספוג אש מכוחותייך.
זריקה יפה, בוני.
יש מצב שעניין הציידת הוא המראה הכי טוב שלך עד היום.
האמת היא, שאני לא צריך לברוח ממך. -למה?
כי לא תהרגי אותי, בוני.
אתה צודק.
אני אבתר אותך.
אני אעלה אותך באש, ואז אעקור את הלב השנוא שלך.
אתה תזכורת חיה ונושמת לכל מה שאיבדתי.
כשאני מסתכלת בך, אני רואה טפיל זחוח ואנוכי
במקום שבו אליינה אמורה להיות.
רואה איזה עבר יש לנו?
ההרגשה הזאת... היא כמעט...
טוב.
אתן יכולות להחזיר לאבא את הטלפון, בבקשה?
מתי את חוזרת הביתה, אימא?
על זה אני צריכה לדבר עם אבא.
אני אוהבת אתכן. אתן יודעות, נכון?
גם אנחנו אוהבות אותך.
טוב, בנות. הגיע הזמן לחזור למיטה, טוב?
אבא צריך לדבר עם אימא.
אני תכף אבוא לכסות אתכן, טוב?
בואי הביתה, קרוליין. נתמודד עם זה.
איך? -לא יודע.
פשוט נתמודד. אנחנו... אנחנו נברח. יחד, כמשפחה.
לא. אם יקרה משהו לבנות, או לך...
לא אניח לזה לקרות. מבטיח. -אתה יודע שאתה לא יכול להבטיח את זה.
תפסיק כבר להיות כזה תומך, טוב?
תצעק עליי ותגיד לי שהכול באשמתי,
כי זאת האמת.
אילו רק עזבתי כשהייתה לי הזדמנות...
לאן תיסעו? רגע. אל תספרי לי.
ככה בטוח יותר. אני ממש מצטערת, ריק.
אל תצטערי. תמשיכו לנוע.
וקרוליין...
את יודעת שאני אוהב אותך, נכון?
אני יודעת. אתקשר אליך כש... תהיה לי הזדמנות.
אתה כבר מוותר? -נהפוך הוא.
האמת היא שאת צועדת לתוך מלכודת שהנחתי היטב.
אוי לא. גזע כרות. -לא סתם גזע כרות, בוני.
הקבר שלי. מיום הזיכרון.
מצבת זיכרון לאחד מחייה הרבים של בוני בנט.
מה זה אמור להוכיח?
שאת שורדת. שאת תעברי את זה.
אני לא זאת שצריכה לדאוג מזה.
אני אהרוג אותך. -לא נכון.
את יודעת למה הבאתי אותך לגזע הכרות הטיפשי הזה?
כי אם אני מוכרח למות,
רציתי שזה יהיה כאן, בוני. לכבודך.
תפסיק לעשות את זה. אני שונאת אותך. -אני מבין.
בוני שהכרתי אתמול איננה,
ואולי היא לעולם לא תחזור.
אבל אני מדבר אלייך,
בוני הכלבה המטורפת במלוא תפארתה. את עדיין יקרה לי.
תפסיקי.
תראי, בוני. תראי את הגזע הכרות, בוני. את זוכרת אותו? אה?
מתת. התאבלנו עלייך. וחזרת.
היית כל כך הרבה דברים, בוני.
מכשפה, בת אנוש, רוח רפאים, גופה.
עוגן לעולם הבא,
ועכשיו, האישה שתהרוג אותי.
ובכל פעם, את חוזרת חזקה יותר.
את יודעת עד כמה זה מדהים, בוני?
את יודעת עד כמה אני מקנא בך?
לעזאזל, יש ימים שבהם אני אפילו לא מסוגל להיות עצמי.
תפסיק... לדבר.
אני לא יכול.
כי אם זה הרגע האחרון שלי איתך, בוני בנט,
אני צריך שתשמעי אותי.
אני מעריץ אותך.
אני מאמין בך.
ואני אוהב אותך כמו שאליינה אוהבת אותך.
אם תהרגי אותי עכשיו,
זאת לא אשמתך.
אני עשיתי לנו את זה.
אבל בבקשה...
תסלחי לי
לפני שתעשי את המוטל עלייך.
טוב?
אני מסיר לפניך את הכובע, שריף.
אתה צלף טוב יותר משליז פורבס הייתה אי פעם.
שתנוח על משכבה בשלום.
היריות הרוויחו לנו שמונה שעות להרחיק את בוני
רחוק ככל האפשר מכולכם.
אני לא רוצה לבזבז רגע מזה בדיבורים איתך.
זאת הדרך שלי להגיד תודה.
עכשיו, כשאתה אחראי, אולי כדאי שנתחיל להסתדר.
יש לי עבר טוב
עם השריפים בעיירה.
עשיתי את זה בשבילה, לא בשבילך.
גם אם היית מוחל לה על הריגתך, היא לעולם לא הייתה סולחת לעצמה.
אני לעולם לא הייתי סולח לעצמי.
שמע, אחי,
מה שקרה לפני... -היה באשמתי.
ואשלם על זה במשך שארית חיי,
ובתור התחלה אקח אחריות על בוני.
אם אתה רוצה להודות לי, תמצא דרך לרפא אותה.
בעוד 48 ק"מ, סע ב-95 צפון,
ואנחנו אמורים להגיע למיין עד מחר בלילה.
ומשם?
אין לי מושג.
אבל אחשוב על זה כשאצטרך.
את לא יכולה להמשיך לדחות את ההחלטות האלה.
טוב. ממיין,
ניסע במעבורת לנובה סקוטיה.
מרוצה? אם לא, תרגיש חופשי לשחות.
לא דיברתי על ההחלטה הזאת.
את אוהבת אותו?
לא יודעת.
אתה יכול לאהוב מישהו ולנטוש אותו
בדיוק כשהוא זקוק לך יותר מכול?
פשוט אל.
תשאל אותי מה שאתה רוצה על הכוונות ועל תוכניות נסיעה
וכל דבר שקשור לבוני.
את ההחלטות האלה אני יכולה לקבל.
ריק ואני...
בבקשה אל תבקש ממני לקבל את ההחלטה הזאת עכשיו.
בוני, אני יכול לעזור לך!
אכפת לך שאצטרף אליך? -בכבוד.
אבל זאת לא חגיגה.
בוני בחיים. זה כל מה שחשוב לי.
לא הצלחתי לדבר לליבה.
יכולתי להיות עוד חריץ בחגורה שלה
אלמלא מאט דונובן התערב.
עד כמה שמכאיב לי להודות,
מאט היה השחקן המצטיין הערב.
הוא מצא קצה חוט על השמאן שעזר לריינה לשנות את בוני.
מתברר שהשמאן הזה היה מוכן לדבר,
ברגע שהוא הביט היטב על המעיים שלו.
תגיד לי שיש לך דרך לעזור לה. -אולי.
אולי לא.
חייה של בוני מקושרים לאלו של הנצחי האחרון.
אם ננתק את הקישור, יכול להיות שגם הקללה תתנתק.
לרוע מזלנו, הנצחי מתגורר ב"נשקייה".
כן. בארון קבורה. בתנומה נצחית. קלי קלות.
אתה שוכח למה בוני המכשפה הטובה
אטמה את הבניין כולו.
הרוע במרתף ברח מהכספת שלו,
ועכשיו הוא יכול להיות בכל מקום במבוך הארור הזה.
לעזאזל הרוע.
אנחנו נפתח את המקום מחדש.
בבקשה. תעשה שיפסיק. ש.