Tidligere på The Vampire Diaries...
Ja. Mrs. Donovan.
Penny!
Nei. Gud! Jeg drepte henne.
-Du kan ikke skylde på deg selv, Matt. -Jeg gjør ikke det. Jeg skylder på deg.
Om du vil snakke om Stefan så er det i orden.
Jeg hadde ikke noe å si til ham da,
og jeg har ikke noe å si til ham nå.
Men det har ikke vært noen avslutning.
-Jeg trenger ikke avslutning... -Jeg gjør det.
Jeg må vite om effekten av pillene kan reverseres.
Effekten av blodet mitt kan ikke reverseres.
Da vil du ha gitt jenta du elsker en dødsdom.
Du er inne i ditt siste jordiske liv.
Vi vil ta det livet og overføre det til Bonnie.
La en annen ta hennes byrde.
-Vent. Hva? -Når hun våkner, blir hun akkurat som meg.
Full av hat for deg og din art.
Bonnie?
Du.
Bonnie?
Ja. Ta det rolig.
Du.
Ta det rolig.
Hei.
Hvordan føler du deg?
Jeg vet ikke. Bare annerledes.
Siden du var døden nær, er det sikkert bra.
Jeg føler meg tørst og skrubbsulten.
-Jeg er på saken. -Jeg henter et glass vann.
Greit.
Hei.
Jeg tror jeg vil ha en bourbon. Bar.
Der er jenta jeg elsker.
Sånn.
Hva skal vi skåle for?
Nye begynnelser.
Herregud. Enzo, nei.
Hva er det som skjer?
Det skjer ingenting.
-Det er problemet. -Bonnie våkner ikke.
Raina ødela for oss.
Hun nevnte ikke at ved å gi Bonnie livet sitt,
ga hun henne faktisk livsstilen.
Så når Bonnie våkner, er hun Raina 2.0.
Begynner den gaven med en lang blund?
Jeg rakk ikke å spørre da hun brast ut i flammer.
Og før du spør: Nei, jeg fikk ikke
avhørt sjaman-vennen hennes, for han forsvant samtidig.
-Pokker. Funket formelen eller ikke? -Jeg vet ikke, Enzo.
Jeg aner ikke hvorfor hun ikke våkner.
Det minste hun kan gjøre som takk for at vi reddet henne,
er å åpne øynene og si hvorvidt hun vil drepe oss.
-Hva om hun ikke gjør det? -Hva?
Du kjenner henne like godt som jeg.
Våkner hun, må hun drepe oss.
Hva om grunnen til at Bonnie ikke våkner, er at hun er Bonnie?
Hun har det bedre her inne, ikke sant?
Det er stillere og roligere. Tok du duftlysene?
-Ikke akkurat. -Nei.
-Vi gjør ikke dette. -Du hørte hva Damon sa.
-Om hun våkner, blir dere... -Når hun våkner.
Vi vet ikke hva hun vil være eller hva hun vil føle.
Med lenkene tar vi avgjørelsen for henne.
Greit, ingen lenker. Men da drar jeg ikke.
Ric...
Flyet går om en time. Det er det siste i kveld.
Lizzie og Josie har vært hos en barnevakt i 2 dager.
Jeg vet det. Men om dette går galt,
er jeg den eneste Bonnie ikke vil drepe når hun ser meg.
Jeg burde være her, med deg.
Mens treåringene våre er i en annen tidssone?
Så sett deg på flyet. La meg bli her og hjelpe.
Det er det tryggeste og mest logiske.
Jeg er den beste for Bonnie å se når hun våkner.
Og du er den beste for jentene våre å se når de våkner.
Ta flyet. Jeg kommer hjem så fort jeg kan. Lover.
Det løftet skal du få holde.
Vi kommer oss gjennom dette.
Sheriff? Du sa du ikke ville forstyrres,
men er det noe nytt i Pennys sak?
Det viser seg at det var en ulykke.
-Er det noe du trenger? -Ja.
Du ville ha beskjed om noe skjedde i Salvatore-huset.
Det ser ut til å være inntrengere der. Skal jeg gå bort og...
Nei. Jeg tar meg av det.
-Hva vil du, Damon? -Sjekker du aldri talemeldingene?
-Jeg har lagt igjen ni beskjeder. -Har vært opptatt
med å si til Matt Donovan at han voldte forlovedens død.
-Vil jeg vite hvordan det gikk? -Sikkert ikke.
Du vil sikkert ikke vite hvor dårlig det går med Bonnie heller.
Jeg må ha feil nummer, for jeg tastet "H" for helt.
Klokka går. Du må ta deg sammen.
Jeg har tatt meg sammen, Damon.
Livet mitt ble ødelagt da jeg ble merket av Rainas sverd.
Jeg måtte forlate alt og rømme i årevis.
Så selv om jeg vil at Bonnie skal våkne,
gleder jeg meg ikke til å gjøre det igjen.
Jeg skjønner det. Du har ikke ideer. Ikke jeg heller.
Denne samtalen ble akkurat deprimerende.
Jeg sa ikke at jeg ikke hadde en idé.
Raina sa at hun måtte drepe meg, men ikke ville.
Hun følte menneskeligheten min i en psykisk kobling.
Om Bonnie kjemper samme krig i hodet sitt,
må vi gi henne ammunisjon.
Så en av oss må gå inn i underbevisstheten hennes,
og gjøre hva, egentlig?
Overbevise jegerhjernen
om at ikke alle vampyrer er egoistiske, onde monster,
og derfor er jeg den verste til jobben.
Hun er jenta mi. Jeg gjør det.
Nei. Det burde bli meg.
Jeg var bestevennen hennes før jeg ble vampyr.
Jeg kan vise henne forskjellen på dem.
Hun har rett.
Jeg er ikke i humør til en baksete-hodesjåfør akkurat nå.
Jeg ville bare se om du trengte noe.
Vil du hjelpe? Så gjør greia di og stikk,
så jeg kan konsentrere meg om vennen min.
Greit. Jeg tar hintet.
Trodde du det var et hint, fulgte du ikke med.
Og nå favorittemaet vårt...
Hvem som helst?
Vampyrer. Ekte eller myte?
Bonnie?
-Myte. -Feil.
Vampyrer er like vanlige som mygger i dag.
De kan bevege seg i dagslys.
Drepe fra skyggene.
Noen av dine beste venner kan være vampyrer.
Hva gjør vi når vi møter en vampyr?
Hvem som helst?
Inviter dem på festen.
Veldig festlig. Noen andre?
Hva med deg, Bonnie? Hva hadde du gjort?
Hadde du sittet der? Eller ville du stukket? Kjempet tilbake?
Vis meg hvordan man dreper en vampyr, Bonnie.
Dette er ikke ekte.
Er det dette du har gått gjennom?
Kom deg vekk.
-Du er ikke ekte. -Du har halvveis rett.
Jeg er i hodet ditt. Kroppen din er trygg på Damons soverom.
Dette er ikke ekte.
Og du må konsentrere deg om meg, Bonnie, vennen din.
Caroline.
Noe er galt med hodet mitt.
Minnene mine blir forvrengt til sprø mareritt.
Hjernen din omkobler seg så du hater vampyrer og blir jeger.
-Du må stå imot. -Jeg prøver.
Jeg vil ikke gjøre deg noe.
Du må bare konsentrere deg om hvem jeg er, ikke hva jeg er.
Jeg har barn nå, Bonnie.
En familie.
Du skulle se jentene. De har blitt så store.
Du må stå imot stemmene i hodet ditt.
Åpne øynene og kom og spis middag med oss.
Vi savner deg sånn.
Vet barna dine at du er vampyr?
Nei, vi har ikke tatt den praten enda.
Venter på å ta den om blomstene og biene først.
Og når du brer over dem om kvelden,
når du stryker håret bort fra de pene halsene...
-Beundrer du dem litt? -Bonnie, så ekkelt.
Det er den primitive hjernen som snakker. Stå imot.
Jeg kan ikke hjelpe for det. Jeg ser bare at du mister kontrollen.
-Skader de små jentene. -Nei.
Det er ikke meg. Det vet du.
Og du har mage til å kalle dem barna dine.
Hva skjedde? Hvordan gikk det?
Omtrent like dårlig som var mulig.
Nei.
-Hun stakk meg. -I drømmen?
Ja. Hvordan er det mulig?
Jeg vet ikke. Men du er merket.
-Si at dette ikke er ekte. -Det er ekte.
Om Bonnie våkner, dreper hun deg først.
Jeg trenger litt frisk luft.
-Eller du kan snakke med meg. -Hvorfor?
Du forstår heller ikke hvordan hun merket meg.
Da du var i hodet til Bonnie,
må hun ha laget en kobling.
Arret er bare et tegn på den koblingen.
Du må så langt vekk fra henne som mulig.
Nei. Det er ikke en mulighet.
Enzo finner ut av det. Han når frem til henne.
Caroline. Jeg hadde det arret i tre år.
Jeg har opplevd dette før.
Så plutselig har de siste årene vært et helvete for deg?
Jeg så poststemplene på brevene dine, Stefan.
Paris, Marrakech, Bora-Bora.
Rart at du hadde tid til å skrive
når du måtte unngå å dø og drikke mai taier.
Imens var jeg så desperat at jeg tilkalte Klaus for å få hjelp,
og han er borte vekk, forresten.
-Caroline... -Nei. Jeg vil ikke ha en forklaring.
Bare respekter valget mitt om å ikke stikke.
Er det noe galt, visesheriff?
Det er sheriff nå.
Du har litt av noen baller som kommer tilbake.
Bonnie ligger i koma på Damons seng.
Har de dumme reglene noen gang betydd mindre?
Reglene er siste rest av det forloveden min og jeg bygget.
Ikke for å respektløs mot den døde dama di,
men min levende dame henger i en tynn tråd.
Og jeg skal bruke vampyrkreftene mine
og finne et smutthull i underbevisstheten hennes,
vel vitende at dersom jeg mislykkes,
så vil jeg merkes for å dø for hennes hånd.
Du og Damon satte henne i denne situasjonen.
Sirkelen ender aldri. Penny visste det.
-Hun visste at vi måtte ta et standpunkt. -Å?
Hvordan gikk det?
Du må bare følge i hennes fotspor om du vil.
Storm inn med våpen i hånd,
Mystic Falls' store cowboy-sheriff.
Eller du kan glemme følelsene dine for vampyrer
til vennen din er våken.
Valget er ditt.
Greit, Bonnie. Dette må funke.
Jeg innrømmer at jeg var skeptisk
da jeg fant ut om deg og Enzo.
Veldig skeptisk.
Men om han ikke når deg og jeg er ditt siste håp?
Da er det ute med oss.
Hei, miniskjørt.
-Vil du være med? -Tror ikke det.
Hva med nå?
Beklager. La meg gå.
Som sagt: Tror ikke det.
Det er visst sant som de sier.
Skolen i USA har tapt seg skikkelig.
Enzo...
Kontrollerer du det jeg ser?
Så lenge du ikke kjemper imot at jeg leker i underbevisstheten din.
Så vi kunne dratt hvor som helst. Det betyr Paris, forresten,
så hvorfor er vi på min gamle videregående?
Jeg kan spørre om det samme.
Jeg prøver vel å finne noe å holde fast ved.
En tid før vampyrer var en del av livet mitt.
Bare se på de dophuene.
Chad Carpenter plaget meg etter trening hver dag.
Men han var en tosk, ikke en vampyr.
Det er som om formelen endrer den jeg var.
Den jeg er.
Kanskje du har sett på feil sted.
Fortsatt ikke Paris.
Dette er min fantasi nå.
Ja, jeg har på meg heiajente-uniformen. Hvordan kan jeg glemme det?
Du prøver å huske livet ditt uten vampyrer.
Husk oss i stedet.
Da vi skrev musikk sammen,
tolererte du ikke bare en vampyr,
men forelsket deg i en.
Spill den sangen, så har du noe å holde fast ved,
slik jeg har.
Jeg har alltid villet bli elsket av noen
som du elsket meg.
Og jeg vil heller ha de minnene
enn en fremtid der jeg ødelegger dem.
Du har ikke noe valg.
-Om du ikke tar livet til Raina... -Dør jeg.
Nei. Det er ikke en mulighet. Hører du?
Jeg elsker deg.
Men dette er mitt valg.
Og jeg har tatt det alt.
Kom deg vekk herfra og gi slipp på meg.
Beklager, Bonnie.
Men jeg kan ikke gå fra deg.
Hva skjedde?
Perfekt.
Håper du fikk kvalitetstid med henne,
for når hun våkner, er forholdet deres ille ute.
Det er det siste jeg tenker på.
Hun kjemper mot det. Bare ikke sånn vi vil.
Om å våkne betyr at hun må drepe oss, vil hun heller bare blekne hen.
-Bra. Du er våken. -Ga du meg jernurt?
-Jepp. -Er dette et gisseldrama?
Bare vær sint, men se på disse imens.
Hongkong? Ja, veldig morsomt.
Vi må bare flytte på oss og holde oss i bevegelse.
"Vi" finnes ikke, Stefan. Det har det ikke gjort på lang tid.
Vil du gjøre det alene, er det ditt valg.
Ironisk. Siden den eneste grunnen til at jeg er her,
er at du ble helt huleboer og kidnappet meg.
Dette er ikke deg. Du respekterer vanligvis folks valg.
Ja, til det står om liv og død.
-Da er det ingen diskusjon. -Man har alltid et valg.
-Du ga Elena det valget. -Og mistet henne.
Elena ba meg redde vennen hennes fra elva i stedet for henne,
og hun døde fordi jeg respekterte valget hennes.
Kanskje du en gang våkner og innser
at jeg fortjente samme respekt som henne.
Men jeg sluttet å vente på det for lenge siden.
Uansett hva jeg gjør med Bonnie, tar jeg avgjørelsen selv
eller med familien min, men ikke deg.
Caroline, hør på meg.
Om du drar familien din inn i dette, er de også i fare.
Og om jeg drar, forlater jeg dem,
som er like ille, og kanskje enda verre.
-Hvor dro du? -Jeg fikk Caroline ut av byen.
Det er vel et fremskritt.
Jeg er overrasket over at hun ble med deg.
Sprøyta full av jernurt
kan ha hjulpet.
Bra avgjørelse. Gjenta etter behov.
Om du er enig med meg, vet jeg at jeg rotet det til.
Å gjøre feil ting av rett grunn har alltid funket for meg.
Jeg hater at du slipper unna med det.
Det er derfor vi er et bra team. Jeg ødelegger. Du bruker kappen.
Helten får aldri jenta, ikke sant? Du burde vite det.
Hør på fyren som visstnok fikk alt,
og for øyeblikket ikke har noe.
Slutt å sture over den du ikke er, og prøv å være den du er.
Fyren som er forelsket i Caroline Forbes.
Du ga henne jernurt, Stefan.
For meg er det et hakk over blomster og sjokolade,
for når du elsker noen,
må du noen ganger ta slike ekstreme valg.
Jeg vet du har vært innelåst i en kiste
de siste tre årene,
men det er et seriøst dårlig råd.
Faktisk er rådet så bra at jeg må følge det selv.
Greit, Bon. Om jeg ikke nådde den gode siden din,
kan jeg absolutt nå den vonde.
Kan ikke Stefane situasjonen mer.
Jeg må være meg.
Elena?
Du er ikke fantasi-pizzabudet.
-Damon. -Du høres skuffet ut.
-Håpet du på en annen? -La meg være.
Du er den siste jeg vil se.
Kom igjen.
Vi vet hvorfor du er her.
Vi vet også at du aldri får se Elena igjen.
Ikke jeg heller.
-Ikke før... -Jeg dør.
Og da er vi kommet til grunnen til at jeg er her.
Jeg ville bare si takk før det var for sent.
-For hva da? -For at du kjempet edelt.
For at du går villig inn i den gode natten.
Og masse andre sentimentale klisjeer.
Poenget er at du skal dø, Bon.
Jeg hater å innrømme det, men det vil gjøre meg til en glad mann.
Så jeg tenkte at det minste jeg kan gjøre,
er å dykke ned i hjernen din og si farvel.
Hvorfor det? Du gidder vanligvis ikke.
Sårende og usant.
Jeg presenterer bevis A for forsvaret.
Om du bare leser det,
kan vi gå hver vår vei.
Du til hvile. Jeg til jenta mi.
-Hva sier du? -Ikke bra nok.
Det har det aldri vært, og det vil det aldri være.
Heldigvis har jeg lært det utenat.
Kjære Bonnie. Ha et fint liv om samvittigheten tillater det.
Om jeg kunne endret én ting ved vennskapet vårt,
ville jeg aldri fått deg av gata i Amsterdam.
-Pokker ta deg, Damon. -Du ødela for meg.
Du viklet livet ditt inn i Elenas.
Fordømte meg og alle vennene dine
til et liv uten den vi savner mest.
Bare for å være helt tydelig er det ikke deg.
Det er derfor vi er her.
Dette er det første stedet Elena og jeg kysset.
Ved benken der borte var første gang
hun hadde mot til å si at hun elsket meg.
Og bare en halvmeter til høyre
er stedet jeg så henne ta kuren
slik at hun kunne få livet hun drømte om.
Før du ødela det.
Men du står på det lykkeligste stedet av alle.
Vet du hvorfor?
Det er stedet der du skal bestemme deg for
å gi meg Elena tilbake.
Kan du ikke bare lukke de pene øynene dine
og dø for min skyld?
-Du er et monster. -Absolutt.
Men jeg får vanligvis viljen min.
Beklager, Bonbon.
Jeg måtte vekke deg.
Ta meg om du kan.
Du er her enda.
Du har rett.
Det er ikke trygt.
Jeg er ikke trygg. På grunn av dette dumme arret
og alle sjanser for at jentene mine blir blandet inn i jakten.
-Jeg vet det. Jeg har opplevd det. -Sier du det?
Jeg er i samme situasjon som du var i for tre år siden.
Og nå som jeg endelig forstår hva du følte,
er jeg enda mer rasende på deg,
for jeg vet hvilken stor avgjørelse du måtte ta,
og du tok den uten meg.
Da jeg dro for å finne deg i Dallas,
så jeg dette:
Jeg så deg og Ric og barna.
Og du var lykkelig. Og vet du hva jeg ikke så?
Meg.
Jeg overbeviste meg selv om at det var det rette for deg,
selv om jeg ikke ante hva jeg gjorde.
Unnskyld.
Du har rett til å hate meg for det jeg gjorde mot deg for tre år siden.
Og for tre timer siden.
Bare ikke lat som om du ville gjort noe annet.
Du gjør det samme med Bonnie nå.
Du kan ikke godta en verden der Bonnie dør.
Selv om det er et valg hun prøver å ta selv.
Og vet du hvorfor? Fordi du er for glad i henne.
Og det er ikke noe galt i det.
Og jeg elsker deg.
Tanken på at du skal bli skadet,
er ikke en mulighet jeg er åpen for.
DU såret meg.
Mer enn noen annen har såret meg.
Jeg elsket deg,
-og du dro fra meg. -Jeg vet det.
Jeg kan bare si unnskyld og håpe at du tilgir meg en dag.
Jeg tror ikke jeg kan gjøre det.
Bonnie?
Caroline, jeg ser deg. Jeg føler deg.
Du er merket, og jeg vet akkurat hvor du er.
-Det er greit. Du lever. -Nei. Det er ikke greit.
Jeg har ikke kontroll. Jeg kommer etter deg.
Ikke la det gå så langt.
Greit.
Vi rømmer.
Hvordan føles det å være levende?
Tror ikke jeg kan beskrive
hvor dypt jeg hater deg akkurat nå.
Men huden din har aldri sett bedre ut.
Vitser.
En død manns siste trøst.
Kom igjen, Bonbon.
Du vet at alt jeg sa, bare var et forsøk på å vekke deg.
Å? Er det derfor du løper livredd gjennom skogen?
-Ser du meg? -Ikke bare ser jeg deg,
men jeg vet hva du føler.
Så jeg vet at innerst inne
mente du det du sa på trammen til Elena.
Jeg sa det jeg sa for å redde deg.
Det er ikke første gang jeg har reddet deg.
Sier ikke handlinger mer enn ord?
Den eneste grunnen til at du reddet meg,
var at du trodde Elena aldri hadde tilgitt deg ellers.
En gåte du nå er kjent med.
For om du dreper meg, vil Elena aldri tilgi deg.
Det er saken, Damon.
Som du minnet meg på:
Jeg må aldri forklare det for henne.
-Unna vei, Matt. -Ikke før du hører på meg.
Jeg kom ikke inn i hodet ditt, så jeg gjør det her på normal måte.
Du kommer for sent. Jeg er ikke den du kjente før.
I tilfelle du ikke har sett det,
er ikke jeg det heller.
-Han døde for to år siden med Penny. -Så bli med meg.
Du hjalp Raina Cruise, så hjelp meg nå.
Jeg kom for å hindre deg i å drepe vennene våre, ikke hjelpe deg.
Jeg kjenner deg, Bonnie.
Jeg har kjent deg siden vi var barn.
Jeg nekter å tro at jenta som kjøpte meg min første fotball
da vi var ni, er borte for godt.
Så hjelp meg med å ikke gjøre det.
Oppretthold menneskeligheten min.
Jeg vet ikke om det hjelper å kjempe.
Men jeg prøver om du gjør det.
Jeg er med.
Sett deg i bilen, så kjører jeg til et trygt sted.
På én betingelse.
-Hva da? -Jeg må drepe Damon først.
Damon Salvatore.
Vampyren som har ødelagt livet mitt på utallige måter.
Som ikke har gitt vennene våre annet enn smerte og lidelse,
og vil fortsette så lenge han lever.
Vampyren som drepte søsteren din
fordi han kjedet seg.
Som sagt:
Jeg er med.
Du tok meg.
Har du raidet en cosplay-samling eller?
De er ekte.
Fra Matt, som også ordner en perimeter rundt skogen akkurat nå.
Vet ikke om du vil gjøre det. Gitt Matts historie
har du 60 % sjanse for angrep fra dine egne.
Bra kast, Bonnie.
Jegergreia er kanskje din beste stil til nå.
-Jeg trenger ikke rømme fra deg. -Hvorfor ikke?
Du vil ikke drepe meg.
Du har rett.
Jeg skal lemleste deg.
Jeg skal tenne på deg, for så å skjære ut det hatske hjertet ditt.
Du er en levende påminnelse om alt jeg har mistet.
Når jeg ser deg, ser jeg en selvgod, egoistisk parasitt
der Elena burde være.
Ser du historien vi har sammen?
De dype følelsene. Det er nesten som om...
Greit.
Kan dere gi pappa telefonen igjen?
Når kommer du hjem, mamma?
Det er det jeg må snakke med pappa om.
Jeg er glad i dere. Det vet dere vel?
Vi er glade i deg også.
Greit, jenter. På tide å køye.
Pappa skal snakke med mamma.
Jeg brer over dere om litt.
Kom hjem, Caroline. Vi takler dette.
-Hvordan? -Jeg vet ikke.
Vi gjør det bare. Vi rømmer sammen, som en familie.
Nei. Om noe skjedde med jentene eller deg...
-Det tillater jeg ikke. Jeg lover. -Du kan ikke love det.
Slutt å være så støttende.
Kjeft på meg og si det er min feil,
for det er det.
Om jeg hadde dratt da jeg hadde sjansen...
Hvor skal dere? Vent. Ikke si det.
Det er tryggere sånn. Unnskyld, Ric.
Ikke si det. Bare hold dere i bevegelse.
Og Caroline,
du vet vel at jeg elsker deg?
Ja, og jeg ringer når jeg får sjansen.
-Gir du opp alt? -Tvert imot.
Du går rett i den nøye planlagte fellen min.
-Å nei, en stump. -Ikke hvilken som helst stump, Bonnie.
Graven min. Fra Remembrance Day.
Et minnesmerke over Bonnie Bennetts mange liv.
Hva skal dette bevise?
At du er en som overlever. At du kommer gjennom dette.
Det er ikke jeg som må bekymre meg for det.
-Jeg skal drepe deg. -Det skal du ikke.
Vet du hvorfor jeg tok deg med til denne stumpen?
For om jeg må dø,
ville jeg det skulle være her, til ære for deg.
-Slutt med dette. Jeg hater deg. -Jeg skjønner det.
Den Bonnie jeg kjente i går, er borte.
Og hun kommer kanskje aldri tilbake.
Men jeg snakker til deg.
Sprø kjerring-Bonnie, i all sin prakt. Jeg bryr meg fortsatt om deg.
Stopp.
Bonnie, se på denne stumpen. Husker du den?
Du døde. Vi sørget over deg. Og du kom tilbake.
Du har vært så mye, Bonnie.
En heks, et menneske, et spøkelse, et liv.
Et anker til livet etter døden,
og nå: kvinnen som skal drepe meg.
Og hver gang har du kommet sterkere tilbake.
Vet du hvor utrolig det er, Bonnie?
Vet du hvor misunnelig jeg er?
Noen dager takler jeg ikke å bare være meg selv.
Slutt å snakke.
Jeg kan ikke.
Om dette er mitt siste øyeblikk med deg,
må du høre på meg.
Jeg beundrer deg.
Jeg tror på deg.
Jeg er glad i deg på samme måte som Elena var det.
Og om du dreper meg nå,
er det ikke din feil.
Dette er min feil.
Men vær så snill...
Tilgi meg.
Før du gjør det du må gjøre.
Greit?
Det skal du ha, sheriff.
Du er bedre til å skyte enn Liz Forbes var,
måtte hun hvile i fred.
Skuddene ga oss åtte timer til å få Bonnie
så langt som mulig unna dere.
Jeg vil ikke kaste bort tid på å snakke med deg.
Det er min måte å si takk på.
Nå som du er sjefen, kanskje vi burde komme overens.
Jeg er faktisk ganske populær
med sheriffene her i byen.
Jeg gjorde det for henne, ikke deg.
Selv om du tilga henne, ville hun ikke tilgitt seg selv.
Jeg hadde aldri tilgitt meg selv.
Hør her.
-Det som skjedde med Penny... -Var min feil.
Og jeg får svi resten av livet,
og jeg begynner med å ta ansvaret for Bonnie.
Finn en måte å fikse henne på om du vil takke meg.
Ta 95 North om 5 mil.
Vi burde være i Maine innen i morgen kveld.
Og derfra?
Jeg aner ikke.
Jeg finner ut av det når jeg må.
Du kan ikke fortsette å utsette avgjørelsene.
Greit. Etter Maine
tar vi ferga til Nova Scotia.
Fornøyd? Om ikke må du gjerne svømme.
Jeg snakket ikke om den avgjørelsen.
Elsker du ham?
Jeg vet ikke.
Kan du elske noen og dra fra dem
når dere trenger hverandre som mest?
La være.
Spør hva enn du vil om veibeskrivelser og reiseplaner
og alt som har med Bonnie å gjøre.
De avgjørelsene kan jeg ta.
Ric og meg?
Bare ikke be meg ta det valget nå.
Bonnie, jeg er her for å hjelpe deg.
-Vil du ha selskap? -Gjerne.
Men dette er ikke en feiring.
Bonnie lever. Det er alt som betyr noe for meg.
Jeg nådde ikke frem til henne.
Jeg ville bare vært et vanlig drap for henne
om Matt Donovan ikke hadde grepet inn.
Uansett om det er vondt for meg å si det,
var Matt kampens vinner i kveld.
Han fant sjamanen som hjalp Raina med å omvende Bonnie.
Sjamanen var ganske villig til å snakke
når han fikk sett nøye på sine egne innvoller.
-Si at du kan hjelpe henne. -Kanskje.
Kanskje ikke.
Bonnies liv er koblet til Den evige.
Om vi bryter koblingen, kan det bryte forbannelsen.
Dessverre for oss er Den evige i Rustkammeret.
Ja, i en kiste. I en evig blund. Bare barnemat.
Du glemmer hvorfor Bonnie, den gode heksen,
forseglet hele bygningen.
Ondskapen i kjelleren rømte fra hvelvet sitt
og kan være hvor som helst i labyrinten.
Pokker ta ondskapen.
Vi skal åpne stedet igjen.
Vær så snill. Få det til å slutte.
Oversatt av: Heidi Rabbevåg, Deluxe e.