Din episoadele anterioare din Jurnalele vampirilor
Damon, nu te supăra, dar nu vreau ca lucrurile să fie ca înainte.
Am două fetiţe pe care le iubesc şi o logodnică
care mă face să mă simt norocos că sunt în viaţă.
- Nici nu ţi-ai fi luat rămas bun. - Ţi-am scris o scrisoare.
Nu sunt bine pentru că te-ai pus pe tine pe primul loc.
Şi nu sunt bine pentru că nu te voi mai vedea din nou.
Bonnie e sub acoperire la o secţie de psihiatrie din Asheville.
Este un seif în seiful clădirii Armory.
- Ce e în seif? - Ceva ce nu poate fi lăsat afară.
Trebuie să ştiu dacă efectul pastilelor poate fi inversat.
Efectele sângelui meu nu pot fi inversate.
Ştii ce ar fi un mare păcat? Dacă persoana aceea ar fi o vrăjitoare.
Ca Bonnie Bennett.
Pentru că asta înseamnă că ai condamnat-o la moarte pe fata pe care o iubeşti.
- Am crezut că te protejez. - Voi muri?
Nu te voi lăsa să mori, Bonnie Bennett.
Bonnie, eu...
- Ce se petrece? - Alex le-a spus să te aducă la Armory.
Nu-i voi lăsa.
Mulţumesc.
Mulţumeşte-mi când trecem de asta, dragoste.
Te simţi destul de bine să călătoreşti?
Pentru că în clipa în care efectul pastilelor alea anti-magie dispare,
Alex te va putea găsi din nou.
Mă simt bine.
Nu mă simt bolnavă deloc.
Nu înţeleg asta.
Dragoste... Vino aici.
Nu-mi vine să cred că se întâmplă asta.
Nu se întâmplă.
Asta e doar...
o serie de evenimente nefericite
care duc la salvarea ta.
Îţi jur.
Trebuie să deschid uşa?
Vrea să ajute.
Şi dacă sunt sincer, avem nevoie.
Minunat.
- Am o idee. - Nu. Tu nu vorbeşti cu mine.
Vorbeşti cu Enzo.
Dacă ai vreo idee despre cum să nu mor,
sunt sigură că va fi fericit să le asculte,
dar nu vreau să mai aud un cuvânt de la tine adresat mie.
Ai pierdut dreptul la atenţia mea când ai decis
să pleci fără să-ţi iei rămas bun.
Tu conduci.
El ne poate urma.
Bună.
Uite, orice e greşit, chiar nu pot să mai fac o escapadă azi.
Nu. Nicio escapadă, nicio cicatrice, nu mai fug de Rayna.
Şi-ţi mulţumesc pentru ajutor cu asta, apropo.
Nu am avut de ales, dar... cu plăcere.
Speram că pot să vorbesc cu Caroline.
Nu e aici acum.
Crezi că aş putea...
- Da. - Da, sigur. Intră.
Mersi.
Ştii, şansele ca noi să trecem prin asta
fără să spunem un cuvânt...
Multe cuvinte pot fi spuse.
Dar nu vreau ca el să mi le adreseze mie.
Am crezut că am crezut de furie.
Am trecut. Eram fericiţi şi ne-furioşi
pentru că am trecut cu fericire peste egoismul şi
existenţa narcisistă a lui Damon, dar când cineva pe care
l-ai scos din mintea ta are tupeul să-ţi apară la uşă
cu flori, şi nici măcar florile tale preferate...
Nici măcar cu florile tale preferate, apropo,
furia se întoarce, furia te cotropeşte. Sunt cotropită.
Asta este... pitoresc.
Vom fi în siguranţă aici câteva ore.
Am ţinut secret locul ăsta ani de zile.
Izolat, înghesuit, ca la închisoare. Văd de ce îţi place.
Ştii ce?
El se poate întoarce la vechea lui casă mucegăită,
departe de aici.
Şi să ratez să şansa de a vedea acest loc al pierzaniei? Nu.
Comod.
E un pas important, să te muţi cu cineva.
Bine, să facem asta.
Unde o ascunzi pe acea mică vânătoriţă?
În pivniţa pentru furtuni. Urmează-mă.
Motus.
Nu eşti prizonieră, Bonnie.
Încerc să te ţin în siguranţă.
Da? Ai un mod amuzant de a o arăta!
O cabană izolată? Sedative anti-magie?
Da, te ascund de cei din Armory.
Bine?
Nu ştiu de ce te vor,
dar te vor, şi în experienţa mea,
când sunt dubioşi despre ce vor,
e pentru că vor să facă chestii dubioase.
Am crezut că lucrezi pentru ei.
Loialitatea mea e către mine.
E mai simplu aşa.
Ar trebui să vrei să ştii de ce eşti importantă pentru Alex.
În schimbul protecţiei,
şi a cazării şi mâncării,
vei face nişte cercetări pentru mine, fată de facultate.
Uită-te prin astea şi dă-ţi seama
de ce cei din Armory sunt aşa disperaţi să pună mâna pe tine.
Enzo nu poate să citească?
Cât sunt plecat, menţinând aparenţele cu ei,
dacă iei una din astea în fiecare zi, vei fi în siguranţă.
- Te ascund de vrăjile de localizare. - Şi dacă nu?
Sunt sigur că Alex are o celulă comodă pentru tine.
De ce faci asta?
Pentru că prefer să te văd vie şi nu moartă.
Poate sunt curios despre planurile celor din Armory.
Sau poate este doar bun simţ.
Îmi dau seama că nu eşti obişnuită cu aşa ceva.
Ok.
Voi accepta protecţia asta, momentan.
Dacă stau aici,
eu stabilesc regulile.
Nu mă aştept la mai puţin.
Ce-i în neregulă cu ea?
Creierul ei e plin de viziuni.
Încă are o legătură mistică
cu toţi acei vampiri care au scăpat din piatra Phoenix.
- A înnebunit-o puţin. - Sunt fix în faţa ta.
Nu trebuie să vorbiţi despre mine la persoana a treia.
Bine, nebuno.
Suntem aici să facem o afacere.
Deja i-am spus lui Enzo că nu ştiu cum să o ajut pe prietena voastră.
Da, Enzo e genul de bărbat care acceptă nu ca răspuns.
Eu, pe de altă parte, sunt încăpăţânat, persistent şi autoritar.
De obicei, obţin ce vreau. Te întreb asta.
Dacă ai avea ceva ajutor să scapi de acei prizonieri evadaţi?
- Ca o trupă de ucis? - Te ascult.
Eu şi amicul meu Enzo am fi fericiţi
să-i tăiem pe toţi de pe lista ta
în schimbul unui mic favor.
- Şi care ar fi acela? - Pe scurt, vrem să mori.
Nu asta e definiţia mea de "favoare."
Enzo, spune-i doamnei de ce asta e o idee bună.
- Eşti la ultima ta viaţă. - Ştiu asta.
Ce vrem noi să faci e iei acea viaţă şamanică şi să i-o transferi lui Bonnie.
Credem că o va vindeca.
- Dacă vă înşelaţi? - Bonnie crede că ar merge.
Ştie bine lucrurile astea.
Dacă voi renunţa la legătura mea cu Veşnicul, voi muri.
Da, dar dacă nu faci asta, îl voi ucide pe Veşnic, şi vei muri oricum.
Măcar aşa vei fi buna samariteană.
Chiar aşa vrei să mă convingi?
Ignoră-l. El e poliţistă rău, iar eu sunt cel bun.
- Uite ce-ţi ofer eu. - Ok.
Ai vânat vampiri în fiecare zi din cele opt vieţi ale tale.
În fiecare zi.
Iar apoi câteva eretice renegate
au distrus piatra Phoenix, iar acum mulţi
prizonieri de acolo sunt din nou în lume.
Deci pentru tot restul vieţii tale, va trebui
să vânezi acei vampiri până la capătul Pământului
până cei fi prea bătrână şi slăbită, şi ştii ce,
probabil vei muri înainte să poţi termina ce
ai fost constrânsă de destin să faci.
Sau ne poţi lăsa pe noi să face treaba grea în următoarele zile,
şi poţi muri liniştită,
în pace şi cu un zâmbet pe buze.
- Dovedeşte-o. - Ce să dovedesc?
Dovedeşte că-i poţi ucide pe cei de pe lista la care lucrez.
Coate-i din mintea mea.
Când pot gândi mai clar, mă voi gândi la înţelegerea voastră.
Super. Dă-mi lista.
Nu poţi
să foloseşti unele din legăturile tale spirituale să creezi
o hartă pe Google, nu?
După cum văd eu lucrurile, acele pastile pe care le-ai folosit pe Bonnie
îşi vor pierde efectul în următoarele 48 de ore,
iar cei din Armory vor veni să o caute.
Asta dacă nu cumva sevrajul nu-i va grăbi boala.
Iar acei vampiri pot fi oriunde.
Mai bine v-aţi pune pe treabă.
- Hei. - Hei. Uite.
Fetele cresc aşa repede.
Par a fi mingi de fotbal în costume de dovleac.
Ce ai acolo?
Schiţe ale nivelelor de sub pământ de la Armory.
- Chiar ai fost acolo? - Nu, de fapt.
Alex a spus că sunt închise.
Mă întreb ce e acolo.
Armory colecţionează lucruri, nu? Fiecare muzeu are o arhivă
unde ţin lucrurile bune.
- Ce fel de lucruri bune? - Nu ştiu. Lucruri unice.
Lucruri excepţionale. Anomaliile dintr-o colecţie.
Anomalii?
Poate de asta o voiau pe Elena.
- O sosie. - Şi Rayna Cruz.
O vânătoriţă şamanică cu mai multe vieţi.
- Şi eu. - Care cânţi prost la chitară.
Încă nu ai ars scrisoarea asta afurisită?
În fiecare zi vreau, şi în fiecare zi decid să nu o fac.
Ştii, şi pe mine m-a părăsit. Damon.
Eram amici buni, unul lângă altul în celulele din Augustine pentru cinci ani,
eram prietenul cel mai bun al celuilalt.
Ne-am dat speranţă unul altuia.
Iar apoi, într-o zi, în loc să pună în mişcare un plan de evadare
pe care l-am creat împreună, m-a lăsat să mor într-o cuşcă în flăcări.
Deci...
crede-mă când îţi spun că ştiu cum te simţi.
Şi, te scutesc de 50 de ani de suferinţă psihică.
Nu eşti tu, e el. Aşa este Damon.
Deci nu-ţi mai prăpădi timpul
încercând să-ţi dai seama dacă tu ai făcut ceva.
Cineva ca tine, cu pasiunea şi focul tău, şi
loialitatea ta,
tu meriţi ceva mult, mult mai bun de atât.
Care şi fetele au plecat în grabă.
Încearcă să se dea la fund până toată chestia cu Rayna se va sfârşi.
Nu, nu... E drăguţ.
Da, mersi. Ai fi surprins la câte poţi face
când logodnica ta poate constrânge un designer de interior
şi o întreagă asociaţie de proprietari.
Credeam că aţi ieşit din asta.
- Ce vrei să spui? - Lumea supernaturală.
Da, am ieşit.
Dar ai avut vreodată de-a face cu asociaţia proprietarilor?
Nu, nu pot spune asta.
Uite, ţi-aş oferi ceva,
dar nu am mai fost la magazin de ceva timp,
deci dacă nu vrei nişte suc la cutie sau nişte brânză,
îţi sugerez să mergem undeva.
Probabil am nevoie de ceva mai tare.
Turnul de control către Rayna Cruz.
Care-i misiunea noastră?
Vă trimit înapoi în Texas,
unde piatra a fost distrusă.
Gândiţi-vă că e ca... centrul exploziei.
Sufletele s-au împrăştiat în toate direcţiile,
aterizând în toate locurile.
Pot vedea locurile în care sunt
şi oamenii pe care-i ucid, ce văd ei cu ochii lor.
Ţinta voastră următoare e în Richmond.
Într-o cameră luminoasă şi curată.
Da. Ştiu fix unde e asta.
Spune-ne că ne vei da mai multe indicii de atât.
Veţi primi, dacă vin la mine.
Ştiu că nu sunt multe informaţii,
dar sper că putem strânge destul pentru ca voi
să vă arătaţi eficienţa.
Auziţi asta?
Scuze, îmi e puţin greu
să înţeleg această nouă
versiune a ta de lider care cooperează cu echipa.
Mereu ne-ai urât.
Da, dar obosit.
O oboseală de mai multe vieţi.
Realizezi că timp de mai bine de 100 de ani pe planeta asta,
nu am avut nicio zi liberă.
Vreau o zi
fără vampiri.
O zi liberă în care
să simt soarele pe faţă, să mănânc un cheeseburger,
să privesc oceanul.
Să mă bucur de micile plăceri, măcar o dată.
Şi apoi să mă duc la somn.
Hai să ne întoarcem la situaţia de acum.
Unde ne trimiţi?
Văd mulţi dinţi.
Sper să nu se ducă vorba despre asta.
Oamenii deja urăsc să se ducă la dentist.
- Nu are inima în gleznă, Bonnie. - Taci. Asta are recul.
Acum.
Nu a fost aşa rău.
- Ce e? - E revelionul.
Ridică-te. Vom lua cina.
Şi pentru numele lui Dumnezeu,
te rog poartă ceva pe lângă aceşti pantaloni de trening respingători.
De ce-ţi pasă de pantalonii mei?
Institui un cod vestimentar.
Pentru sărbătoare.
Atât am putut să fac...
am crezut că meriţi e festivitate potrivită.
Dacă mi-ai fi spus acum un an
că vom petrece revelionul împreună,
ţi-aş fi spus că eşti nebun.
Mi-ai spus şi lucruri mai rele în trecut.
Mă gândeam la verişoara ta.
Cum vrei să-i spui, Alex.
Cum ai spus că nu a vrut să vorbiţi despre fraţii sau surorile ei.
Dar jurnalul surorii ei, Virginia spune cât de apropiate sunt.
Ce mai spune Virginia?
E mai nebalansată.
Pare să urască tot ce semnifică familia voastră.
Măcar ea ştie ce e.
Eu încă încerc că-mi dau seama.
De ce îţi pasă?
Te-au abandonat.
Te-au lăsat la o casă de corecţie.
Tu ai doi părinţi, nu?
Scuze. Ai avut.
Ştiu că tatăl tău a murit.
Eu nu am avut niciunul.
Curiozitatea despre ce reprezintă ei
e ceea ce mă împiedică din a-i urî pentru că m-au părăsit.
- Ce e? - Nimic.
- Ce e? - Nimic. Dar după atât timp,
cred că încep în sfârşit să te înţeleg.
Vrei să dansezi cu mine?
Serios?
De ce nu?
Când citeam jurnalul...
E destulă cercetare pentru azi.
Doar asta mă ţine ocupată.
Da?
- Doar asta? - Nu doar asta.
Nu pun la socoteală exerciţiile la chitară.
Mai bine.
Şi să fac focul.
- Eşti aproape o expertă. - Şi acum asta.
Dansăm ca oamenii bătrâni.
Destul de...
cât de drăguţă a fost seara asta, trebuie să plec.
Nici nu e miezul nopţii.
Dar deja am stat prea mult.
Dacă nu sunt acolo, Alex se va întreba unde sunt.
Am uitat.
Să fii un agent dublu trebuie să fie o slujbă cu program întreg.
La mulţi ani.
Nu vei răspunde?
Damon şi cu mine suntem puţin certaţi acum.
Serios? După tot ce a făcut
să scoată acel psihopat din corpul tău.
El e jumătate din motivul pentru care acel psihopat
a fost în corpul meu de la început.
Ultimele zile au fost o reamintire dureroasă
a naturii complicate a relaţiei noastre.
Ok, Stefan. Ce s-a întâmplat?
Acum trei ani i-ai spus Carolinei
că vei fi cu ea când trece pericolul.
Rayna a fost închisă... şi tu nu ai apărut.
Nu a fost chiar aşa.
Aşa a fost pentru Caroline.
E mai mult de atât.
Şi nu ai avut nimic de împărtăşit?
Nu în acel moment.
Dar acum, acum eşti gata.
Da. De asta eşti aici.
Trecem peste faptul că nu ai putut să trimiţi măcar o vedere
în ultimii trei ani, dar acum că şi-a construit o nouă viaţă,
plănuieşte o nuntă, acum apari din senin
să-i spui partea ta din poveste.
Uite, am luat o decizie atunci,
şi cred că ea merită să ştie care a fost şi de ce am luat-o.
Ce drăguţ din partea ta, Stefan.
Pentru că eu cred că a meritat să ştie ce şi de ce
înainte să nu o mai suni.
I-ai frânt inima.
Răspunzi la telefon, te rog?
- Ce e? - Unde eşti?
Încerc să strâng bucăţile
din viaţa mea distrusă. Şi ceva-mi spune
că vei deranja asta.
Ai nimerit-o, frate.
Am nevoie de nişte întăriri bine înarmate.
Ai vreo şansă să faci rost de un arsenal de vampiri?
Probabil. De ce?
E o poveste lungă. O implică pe Rayna
şi nişte vampiri răi din piatra Phoenix şi...
Încerc să salvez pe cineva care mă urăşte.
Pe cine? Sunt atâţia.
Bonnie are probleme, Stefan.
Ştiu că nu-mi eşti dator cu nimic, dar chiar am nevoie de ajutor.
Sunt cu Ric. Spune-ne ce putem să facem.
Hei.
Păzea.
Treaba asta cu Bonnie şi Clyde şi Clyde
ţi-a îmbunătăţit ţintitul.
Îmi imaginez că trag în faţa ta.
Te-am căutat, vere.
Sunt măgulit.
Nu a fost prea greu să te găsesc,
ai lăsat o urmă de cadavre de vampiri în partea de sud-est.
Înainte să te gândeşti să mă răneşti, echipa mea ştie unde sunt.
Un mesaj de la mine şi vor înconjura clădirea.
Cumva, nu cred că vrei asta.
Nu contează pentru mine. Sunt singur aici.
Ce faci aici?
Cumpăr scaune, desigur.
Nu o poţi ascunde de mine.
Nu-i controlez mişcările lui Bonnie.
Deci a fost ideea ei să meargă sub acoperire
la secţia de psihiatrie?
A fost un incident la spitalul unde e sora mea.
Am primit detaliile.
Virginia are deseori episoade violente.
De-asta am dus-o acolo.
După ce a ucis-o pe Lucy Bennett.
- Nu ai ştiut asta? - De ce aş şti asta?
Acum patru ani, Virginia a forţat-o pe Lucy să sigileze un seif
din Armory cu magie.
Singura problemă a fost că cealaltă soră a noastră, Yvette,
era înăuntru când l-au închis.
Trebuie să o scot de acolo.
Bonnie mă poate ajuta să fac asta.
Scuze, nu vreau să fiu necioplit,
dar dacă acel seif nu are o bucătărie bine aprovizionată,
mă tem că sora ta a murit de foame.
Greşeşti.
Ceva a ţinut-o în viaţă acolo.
Îi pot auzi vocea cerându-mi ajutor.
E vina mea că suferă.
Ştiu că înţelegi felul ăsta de vină.
Sunt sigur că nu ai venit aici să vorbim despre ce simţim.
Situaţia ta e imposibilă.
Ţii la o fată care probabil nu mai are mult de trăit.
Eu am nevoie ca acea fată să facă o vrajă simplă
pentru a putea să întregesc familia.
Mi se pare că noi doi ne putem rezolva problemele reciproc, Lorenzo.
Adu-mi-o pe Bonnie Bennett,
şi eu voi face tot ce pot să-i salvez viaţa.
Enzo e băiat mare. Poate să aibă grijă de el singur.
Nu vreau să vorbesc cu tine.
Uite, Bonnie, dacă Alex te-ar fi văzut,
şi-ar fi chemat echipa de intervenţie
şi totul ar fi fost în zadar. A trebuit să plecăm.
Sunt obosită, Damon. Şi nu mă simt bine,
şi-mi fac griji pentru Enzo, deci nu mai încerca aşa tare, bine?
Te rog spune-mi că eşti bine.
Nu-ţi face griji despre mine, dragoste.
Verişoara Alex voia doar să vorbim, m-a lăsat să plec.
- Şi asta nu e deloc suspect. - Exact.
- Încă mă caută? - Desigur.
Încă o ţine una şi bună cu seiful
şi cum ar trebui să lucrăm împreună.
Cred că chiar vorbeşte serios.
Şi eu care credeam că noul tău iubit
e mai deştept decât cel de dinainte.
- Nu avem încredere în ea, Damon. - Nu, nici pentru o clipă.
Dar se apropie.
După ce fac rost de o maşină, ne întâlnim
şi ne întoarcem la lista Raynei, bine?
Alo? Mai eşti acolo?
Da. Doar o mică problemă.
Din ce ştii despre boală,
cât timp mai am după ce-mi apare prima rană?
O săptămână, poate mai puţin.
Am auzit doar doi câini urlând din cauza zgomotului.
Amuzant, ca întotdeauna.
- Ai fost plecat destul de mult. - Da. Am fost ocupat la muncă.
M-au pus să călătoresc mai mult decât am sperat.
Cred că celălalt hobby a dat mai multe rezultate decât chitara?
Focul arde perfect.
Şi am găsit ceva în jurnalul Virginiei.
- Da? - O ştia pe verişoara mea, Lucy Bennett.
E o factură de la un spital de psihiatrie
din Asheville, North Carolina.
Virginia a fost o pacientă acolo în ultimii trei ani.
Ea poate şti de ce descendenţii Bennett
sunt aşa importanţi pentru Alex.
Sunt impresionat.
Un nou an, o nouă eu.
Am stăpânit un nou instrument.
- Nu? - Lasă-mă să-ţi arăt eu.
- Îmi ieşea. - Nu chiar. Uite.
Aşa. Lasă-ţi mâinile moi.
Acolo.
Acum ciupeşte corzile.
Înapoi la prima coardă.
Aşa. Uite.
Asta e.
Tu ai vrut să ieşi din casă.
Nu fi ridicol.
Haide, sigur asta se pune ca un fel de întâlnire.
- Da? - Vorbeşte cu mine.
Despre orice, te rog.
Am nevoie de noi imagini în mintea mea.
Copaci. Cer. Grenade cu verbină.
Mult mai bine. Mulţumesc.
Cum se simte Bonnie?
Nu la fel de bine cum lasă impresia.
Ce face Ric?
Merge roată în jurul următorului loc
să dea foc rutelor de scăpare. Nu ştiu. Aşa mi-a spus.
Deci se distrează.
Mă tolerează doar pentru că facem asta pentru Bonnie.
Şi dacă aşa se simte Ric,
imaginează-ţi cât de rău va fi cu Caroline.
Înveseleşte-te. Orice e posibil.
Uită-te la mine şi la Bon- Bon, de exemplu.
Ne apropiem în fiecare zi.
Trebuie să închid.
Rayna are informaţii despre evadaţii noştri.
E vremea să plecăm.
Să facem asta.
Lorenzo, nu.
- Sunt un prieten. - Scuze. Nu te cunosc.
Bineînţeles că nu mă recunoşti în corpul ăsta.
Sunt eu, Beau.
Beau ereticul? Ce lume mică.
Bun venit înapoi. Şi la revedere.
- Nu-l ucide. - E pe listă, Bonnie.
- Nu negociem asta. - Ne-a ajutat să o salvăm pe Caroline.
Şi copiii ei. Nu te las să-l ucizi.
Haide. Serios?
Stai. Plimbă-te puţin.
Ia-ţi o cafea decafeinizată cu lapte de soia...
Şi tot nu ştii ce beau.
Şi până te întorci înapoi,
Old Yeller va fi dus în hambar.
- Asta e aşa tipic ţie. - Ce parte? Analogiile clasice?
Sau că nu cer voie să fac ce trebuie făcut?
Dacă Bonnie cea miloasă nu va vrea să-l ucidem pe următorul?
Asta începe să sune ca o acuzare.
În caz că ai uitat, dacă l-am fi salvat pe Beau ar fi putut distruge înţelegerea.
E bine că te-ai ocupat de el, atunci.
Asta fac. Mă ocup de lucruri. Şi de oameni.
Nu le dau pastile care-i ucid şi nu permit ca judecata lor naivă
să le pună vieţile în pericol şi mai mult.
Nu. Tu doar te întinzi într-un sicriu,
şi speri că atunci când te trezeşti toate greşelile tale să fie reparate.
Eu am făcut o greşeală.
Tu ai făcut o alegere.
M-am secătuit pentru că nu am vrut să-mi rănesc prietenii.
Dar te consider pe tine direct răspunzător
dacă Bonnie păţeşte ceva.
Te voi vâna şi-ţi voi smulge inima din piept.
Damon!
E vina lui, Bonnie, totul.
Chiar crezi asta? Nu te poţi gândi la alt factor?
Vrei să mă auzi spunând că am făcut o greşeală?
Bine.
Am făcut o greşeală acum trei ani, Bonnie.
Nu ar fi trebuit să renunţ. Nu ar fi trebuit să plec!
Dar ai făcut-o.
Şi eu am trecut peste asta.
- Dar tot ai scrisoarea mea cu tine. - Da.
Da, am păstrat-o.
O ţin ca să-mi amintesc să nu am încredere în oamenii nepotriviţi.
Nu faci o treabă aşa bună, soro. Enzo...
Enzo a fost alături de mine!
În fiecare zi.
M-a ascuns. M-a protejat.
- Te-a otrăvit! - Va rezolva asta!
- Şi dacă nu o face? - Atunci voi muri!
Dar măcar o voi face cu el lângă mine.
Îl iubesc, Damon.
Şi ştiu
că orice s-ar întâmpla, el nu mă va părăsi.
De asta chiar nu mi-e dor.
Da, dar partea în care ai ajutat-o pe Bonnie,
nu a fost aşa rea, nu?
- Nu fă asta. - Ce să nu fac?
Nu încerca să-i aduni pe toţi.
Da, e nevoie de toţi acum,
dar asta nu ne face prieteni
şi nici nu-ţi câştigă un loc înapoi în viaţa Carolinei, bine?
Cred că asta e ceva ce ea
trebuie să decidă.
Îţi pierzi timpul, Stefan.
Să-ţi spun o poveste scurtă.
Când ne-am mutat la Dallas, Caroline a intrat într-un club de lectură.
Părea o idee bună.
La început era o dată pe săptămână.
Apoi era de două ori pe săptămână.
Apoi venea acasă din ce în ce mai târziu.
Într-o noapte am urmărit-o.
- Pare ceva sănătos. - Ce vreau să spun e că.
Nu era niciun club de lectură.
Se pare că-şi parca maşina
lângă râu ca să poate să plângă singură.
Şi apoi s-a întâmplat ceva.
Nu a mai creat scuze să fie altundeva.
Şi eu şi fetele nu am fost acolo doar să ţinem locul.
Am devenit viaţa ei.
- Înţeleg asta. - Nu.
Nu înţelegi, Stefan.
Nu vrea să te vadă.
Crede-mă.
O cunoşti destul de bine, nu?
Mai bine decât oricine altcineva.
Deci cine doarme în al doilea dormitor?
Poftim?
Am fost la tine acasă. Am văzut camera gemenelor.
Şi am mai văzut două dormitoare separate.
Şi am văzut o programare la ofiţerul stării civile,
ceea ce nu pare a Caroline Forbes.
Deci spune-mi.
Vineri, după ce vă întoarceţi de la primărie,
de atunci va începe să doarmă în patul tău?
Asta nu e treaba ta.
Puteţi să vă faceţi relaţia să arate bine pe hârtie,
dar adevărul e că e o minciună.
Ştiu că nu mă iubeşte.
Dar viaţa noastră nu e o minciună.
Tot ce pot să fac e să fiu vrednic de ea, Stefan.
Ceea ce e mai mult decât vei fi tu.
Nu vreau să mă plâng, dat...
Astea se simt mult mai rău decât arată.
Nu cred că o să pot să cânt prea mult.
Ce păcat, dragoste.
Ai aşa multă nevoie de exerciţiu.
Haide.
Nu, încerci să te uiţi.
Trebuie să... Haide.
Nu, tragi cu ochiul.
Tragi cu ochiul.
Nu, văd cum te uiţi cu colţul ochiului.
Nu mă băgaţi în seamă. O să mă duc
să iau următorul nume din borcan.
Ric.
Sper că glumeşti.
Asta nu a ieşit cum am vrut.
Serios? Crezi că poţi să apari aici
şi totul se va repara în mod magic...
Caroline.
Hei. Tocmai ce ne-am întors.
Mami, citeşte-ne o poveste.
Într-o clipă, draga mea.
Pot să le culc eu dacă vrei să...
Nu, mă descurc.
Mă bucur că eşti acasă.
Care-i problema?
Mai ştii că Rayna urma să-i dea lui Bonnie ultima ei viaţă
după ce terminam lista ei?
Partea e bună e că a acceptat înţelegerea.
Partea nu aşa bună e că
a mai adăugat câteva nume pe listă. egerea.