בפרקים הקודמים של "יומני הערפד"...
התינוקות של אלאריק הם עתיד הקהילה.
הם היו מגנים עליהם בכל דרך אפשרית.
הם בתוכך.
אני לגמרי אבין אם אתה רוצה לברוח.
אני לא הולך לשום מקום, כי אני אוהב אותך.
תינשאי לי.
כן.
הכנסתי את ולרי להריון. בשנת 1863.
ג'וליאן הכה אותה עד שהתינוק כבר לא חי יותר.
אני רוצה שהוא ימות, דיימון, עכשיו.
הוא לקח ממנה את הילד שלה. ואת מצדדת בו?
לא, מה את עושה? -זה לא מייצג את האהבה שלנו.
נורה!
אימא שלנו עשתה כל שביכולתה כדי לשכוח אותנו לעד.
מבחינתי, היא מקבלת את מה שמגיע לה.
או שאת סלבטור או שאת אחת מאיתנו.
אתה טועה, ג'וליאן...
לילי!
דיימון... -תגיד משהו.
הצעת את המיטה שלך. שתהיה לך תנומה נעימה.
סטפן, אתה לא יכול ללכת.
היא מחזיקה בדיימון ובקרוליין.
כי היא רוצה אותך.
אז היא תקבל אותי. ושרפתי את הפורשה שלי,
אז אני צריך שתשאילי לי את המכונית.
אני באה איתך.
לא, את לא. -סטפן.
היא כבר מחזיקה בשני אנשים שיקרים לי.
לא אתן לה את האדם השלישי, טוב?
אם יקרה לך משהו,
אהפוך את חיי האחראי לגיהינום עלי אדמות.
אל תהיי דרמטית כל כך.
אחזור לפני שתרגישי.
- יומני הערפד -
- היום -
זהו זה? כל מסיבת ההלוויה?
איפה החברה שלך?
לא עניינך.
צרות בגן עדן?
מה עם ג'וליאן? איפה הוא?
לא שמעתי מאף אחד מהם כבר כמה ימים.
חברתי ללילי, או שמא שכחת?
אלו רק אנחנו. בו לא מסוגל להיפרד לשלום.
אני בטוח שהוא לא הצליח למצוא את המילים הנכונות לומר.
טוב. בואו נגמור איתה.
רגע. צריך לומר משהו.
לא, לא צריך.
כן, צריך.
כשהייתי ילדה, אהבתי את אימא שלי מאוד.
גם היא אהבה אותי, עד שהיא גילתה שיש לי בעיה של שאיבת כשפים.
אילו היא הייתה יודעת שזה היה רק אחד הדברים שהבדיל אותי מאחרים.
כשהיא הפנתה לי עורף, חשבתי שלעולם לא אמצא שוב אהבה כזו.
הוכחת אותי על טעותי.
תודה, לילי.
הבא בתור.
הכרת אותי בטוב וברע.
בלא כל קשר למצב רוחי, תמיד ראית בי את האור.
אני מתגעגעת אלייך, לילי.
סיגליות בצבע שמנת. זכרת.
ודאי שזכרתי.
תודה.
נשאיר אתכם לבד.
נו? -כמה פעמים
מקבלים הזדמנות שנייה לשאת הספד לאימא שלך?
טיעון טוב, אחי.
איך זה?
לילי, היית אימא איומה כשהיית בחיים,
והיית אימא איומה כשמתת.
אתה צודק. התחושה באמת טובה.
אני ממש מצטער.
אני מבטיח שאפצה על כך.
בשנה שעברה מילאנו 10 ארגזים. השנה, אני מכוונת ל-20.
להפעיל שליטה מוחית על אנשים כדי שיתרמו
לא באמת נחשב לתרומה.
חכה שתראה אותי. תפחתי השבוע.
יש לי כרס.
כן? אם תשימי כובע של סנטה, את תשתלבי כאן היטב.
את בטוחה שאת לא צריכה אותי שם?
בשביל מה? לבוא לקורסים משעממים להכנה ללידה?
אתה רודף אחרי מניאק אלמותי שבעיקרון הרג את אימא שלך.
זה הרבה יותר חשוב. אני יכולה להסתדר.
אין לי ספק בכלל.
קרוליין? את עדיין שם?
כן. כאן. מה שלומך?
אני בסדר. שלומי היה הרבה יותר טוב אם חברי לנסיעה
היה נצמד למשימה במקום לעצור בכל בר ובר שחלפנו על פניו.
זה סיור ברים, סטף. זה בדיוק העניין.
אל תהיה כזה גרינץ' (ממורמר), אחרת תקבל פחם בגרביים.
וזה הסימן שלי. אתקשר אליך אחר כך.
"היי, סטפן. סיפרתי לך שבוני ראתה אותי מערבבת שקית דם
עם צנצנת מיונז בשתיים לפנות בוקר"?
טוב. ראשית, זה היה קרם מרשמלו,
ושנית, אני אוכלת בשביל שלושה עכשיו, לכן יש לי חשקים.
הוגן. למה לא לספר לו וזהו?
כי הוא לא צריך לדאוג בנוגע לפרטים הקטנים
של ההיריון הקסום שלי עם התינוקות של אלאריק.
מילים שכנראה מוטב שלא ייאמרו בעוצמה כזאת.
את מוכנה ללכת לקורס?
עכשיו כן!
את יודעת שזה קורס הכנה ללידה, נכון, קרוליין, ולא קורס הכנה לפסיכומטרי?
את בטוחה שאת יכולה להסתדר פה לבד?
אם את יכולה להסתדר עם כל זה בזמן שאת בהיריון,
אני יכולה להסתדר עם חלק מזה בזמן שאני לא. לכי לקורס שלך.
זה היה הכי פחות גרפי שהצלחתי למצוא. תתחיל ללמוד.
נו, איך יקראו לך... דוד סטפן, דודוש סטפי?
יש לי! בחור מפחיד שמבלה עם אימא והוא לא אבא.
העניין הוא שהיא לא אימא שלהם.
בחייך. מדובר בקרוליין. נראה לך שהיא תמסור את הילדים
לידי אלכוהוליסט מתפקד בלא פיקוח?
מה שהיא תרצה לעשות.
דיפלומטי כל כך. אתה תהיה לא-אבא מדהים.
זה הקטע שלך, לא?
איזה קטע, סטפן?
רק בקושי לא להיות אבא.
אוי, וואו.
בשבועות האחרונים הבדיחות שלך נעשו עצובות.
אתה יודע מה? אתה צריך אותי, אח קטן.
באסה לך, אבל ג'וליאן בן 500 כמעט,
ולא תחסל אותו לבדך,
לא משנה כמה חצי ורבנה ויתדות יש עליך.
מה שאני צריך, דיימון, זה הפעולות שלך, לא המילים.
אם כך נשמע שהיית צריך להביא את בו.
באתי לעזור. תסמוך עליי.
יש לי עוד מזרקים ורימונים של ורבנה על הגוף.
צעד אחד לא נכון, ואני הופך לרסיסי ערפד. תירגע.
ליקר ביצים?
ג'וליאן לא כאן, אם זה החשש שלך.
הוא חוזר?
לא עניינך.
שכחתי כמה דברים. רק אקח אותם ואלך לי לדרכי.
ראית אותה?
דיברנו.
זאת אשמתך, השבר הזה.
כן. כמה חבל שהתאהבתי
ומיקמתי את הרחם ההריוני שלי מול הנעל של ג'וליאן.
נצמדת לסיפור שלך, מה?
זה לא סיפור.
גם אם באורח פלא את דוברת אמת,
התזמון מחשיד ביותר, לא?
מה זה אמור להביע?
היו לך למעלה מ-100 שנים לספר את הסיפור,
וסיפרת אותו רק כשחזרת לחייו של סטפן,
עד שהוא שירת אותך, שהרווחת אהדה בזכותו.
ואני תמיד חשבתי שאת הנחמדה מביניכן, שיש לך לב עמוק בפנים.
כנראה טעיתי. נורה תפרח בלעדייך.
את נראית עייפה.
נורה. כמה בלתי צפוי. מה את עושה כאן?
יש לי צעצוע לפעוטות.
לא אמור להיות לך. -לא באמת היה לי.
זו הייתה מתנה מתגרה
כשמרי לואיז חזרה אליי על ארבע,
אבל זה לא יצא לפועל, לכן...
עדיין נדיב מאוד מצדך.
אני יודעת.
טוב. מסרת אותה. יש. זה הסוף.
אבל איך הפעוט ידע שהצעצוע ממני?
אספר לו.
ואת עדיין לא הולכת.
אני רוצה להיות מעורבת יותר. באחרונה נרשמתי לקורסים ו...
את רוצה ללמוד כאן? למה?
כי המכללה סקרנה אותי ומרי לואיז שנאה את הרעיון, אז...
דווקא. סיבה טובה להשכלה גבוהה.
אין ספק שאת צריכה עזרה.
לא מכופרת מרשעת שחטפה את החברה שלי.
באמת תניחי לחדשות ישנות לעמוד בדרכו של מעשה צדקה?
ואני המרשעת.
תא האיסוף. הרחוק,
זה שנמצא שם רחוק. כן. רואה אותו? רואה?
בוא נבהיר משהו, זה שאני עוזר לך להרוג את ג'וליאן
זאת מתנת חג המולד שלך,
אז אל תצפה לגרביים או לטלוויזיה או משהו.
כן. צריך למצוא אותו כדי להרוג אותו.
נמצא אותו. בוני עשתה כישוף איתור, והיא אמרה סאנברי.
אנחנו בסאנברי, אז...
אופס.
נגמר לי המשקה.
עצירת ביניים.
חג מולד שמח, אחי. נראה לי שמצאנו אותו.
יהיו הרבה פרצופים מאוכזבים בבוקר חג המולד.
כן, אולי אם לא היינו עוצרים בכל בר ובר בשביל ליקר ביצים,
היינו יכולים לעשות משהו בנדון.
כן, ואולי להיות שתי גופות נוספות בערמה.
מה אתה מנסה לומר? -אני לא מנסה לומר דבר.
אני אומר שאולי אנחנו צריכים לצאת להפסקה קצרה.
תסתכל סביבך. ג'וליאן לגמרי ירד מהפסים כאן.
מה? ממתי אתה חושב בהיגיון?
היי. אני דיימון המיושב בדעתו.
אני יוצא רק כשסטפן משתגע קצת,
ומאחר שאתה מניח לתסביכי האם והיכול-היה-להיות אב שלך
להניע אותך כרגע...
אתה חושב שלג'וליאן לא מגיע למות?
אני כן, ב-100 אחוז,
אבל לא במחיר המוות שלנו,
לכן אני חושב שאנחנו צריכים לעצור ולחשוב על גיבוי.
אתה הגיבוי שלי. אתה פשוט גרוע בזה,
ואם ג'וליאן ירד מהפסים, מצוין. פירוש הדבר שהוא רשלני.
תראה את הפצעים האלה. הם טריים,
פירוש הדבר שמן הסתם הוא עדיין בעיר, אז או שתעזור לי למצוא אותו או ש...
אל תהיה דרמטי כל כך, סטפן. אני מטפל בזה.
איסוף
שלום, דיימון. -בון בון,
מצטער שאני עושה לך את זה, אבל...
איזו יופי של דרך להגיד שלום.
"היי, בוני. אני צריך משהו."
נפלא להרגיש נאהבת ומבוקשת, לא?
אז ג'וליאן.
כן. כבר עשיתי כישוף איתור נוסף.
כן, כן, נכון,
מה שהוביל אותנו לחור שורץ הסנטות הזה,
אבל יש אולי דרך לעשות כישוף תקריב או אולי משהו
קצת יותר מדויק כמו כתובת או...
זה לא פועל ככה, דיימון.
הבנתי. טוב, העניין הוא כזה, בוני.
סטפן כאן והוא מתנהג כמו מטורף.
הוא נושף בעורפי, וקיוויתי..
שאולי יש לך קצת מידע בשבילי, את מבינה למה אני מתכוון?
אממ..
האמת, אולי יש משהו שאני יכולה לעשות.
באמת? -אשלח לך תכף מסרון.
תראה אותי, תורם את חלקי.
ומה אם לא משנה עד כמה אתן מתכננות, יורדים לכן המים בבית?
צרכ"ז, שימו לב לצבע, לריח, לכמות ולזמן,
שמרו על תוכנית הלידה בהישג יד, ותתקשרו לספק השירותים הרפואיים שלכן.
מישהי פה שקדה היטב על רשימת הקריאה המומלצת.
כן. אני מקווה שכולן עשו זאת. מדובר בתינוק.
כל אחת ואחת מאיתנו מביאה חיים לעולם.
מדובר באחריות עצומה.
מילים מעודדות, קרוליין, כמו תמיד. תודה.
טוב. נמשיך מאותה נקודה בפעם הבאה.
אל תנעץ בי מבט כזה. -איזה מבט?
זה מבט של "ההורמונים שלך מטריפים אותך
משום שאת בהיריון",
ורק שתדע שזו דרכם של גברים
לגמד את המתנה שהגוף שלנו מביא לעולם.
אממ..
"מדריך פמיניסטי להיריון", פרק ארבע, עמוד 43.
האמת היא שאני סבור כי הציטוט המסוים הזה נמצא בפרק שלוש.
מה? את חושבת שלא אקרא כל ספר שאת תקראי?
הוא מרצה בוויטמור, לא?
כן, והיא סטודנטית.
מה? הכול בסדר?
כן. פשוט השמיעה הערפדית שלי פועלת יותר מדי טוב באחרונה.
על מה התערבנו שהולך לה ממש טוב בקורס שלו?
אה הא
לא. זה בסדר.
הם פשוט מתקשים לקבל את הגבולות הדקים של המאה ה-21,
שבה משפחות מגיעות בכל הצורות והגדלים.
נראה לי שכדאי שאסביר להם את זה...
קרוליין... -שיש לי חבר,
ואף על פי שאולי הוא לא האבא והוא לא פה...
קרוליין, קרוליין, קרוליין, קרוליין, העיניים שלך, העיניים שלך.
אלו רק... הורמונים.
בבקשה.
זאת המתנה שלך, מדבקות?
עצרת בתחנת הדלק בדרך לכאן
או שדגת אותן מהזבל?
פרופסור דאולינג או מרקוס? -סליחה?
את לומדת ספרות לשנה א', נכון? מי המרצה שלך?
בבקשה תגידי לי שדאולינג ולא מרקוס.
אני יכולה להתמודד עם אנשים קשים.
אני יודעת שאת יכולה, ולכן אני ממליצה לך על דאולינג.
אני לא רוצה שפרופסור מרקוס ימצא את מותו.
אני צוחקת.
בערך.
תרשי לי לנחש. שוקו חם וורבנה.
קרוב. בורבון.
מצטערת שהייתי אכזרית קודם.
שמעתי שהקשבת לוולרי ושחברת ללילי נגד ג'וליאן.
את בטח מנסה לפתוח דף חדש,
ומן הסתם אין לך אף אחד אחר.
נפלא. חברת רחמים, בדיוק מה שתמיד רציתי.
המכללה עלולה להיות בודדה ואיומה, או שהיא עשויה להיות מהנה.
חברת רחמים היא עדיין חברה.
מה את צריכה ממני?
סליחה?
לא נולדתי אתמול. הכול בסדר.
אני רוצה לעסוק בצדקה. אולי כדאי שאתחיל.
שמעת על עיירה ששמה סאנברי?
מתי נראה לך ששלב ההכחשה הזה שלך יסתיים?
מה? למה אתה מחכה, סטפן?
להתמוטטות, שאפרוץ בבכי רגשי ואגיד: "סליחה. הכול באשמתי"?
אתה תחכה הרבה זמן, אחי.
כן. אני פשוט מסרב להאמין שעד כדי כך לא אכפת לך
מבשר מבשרך ודם מדמך.
למה? מוות לא מוחק את כל הדברים המחורבנים שהיא עשתה, סטפן.
אם כבר, זה מאפשר לי להפגין עוד יותר חוסר אכפתיות כלפיה.
אממ
או..
שלום, בחורים. סלחו לי לרגע.
מה אתה עושה?
נראה שאיבדתי את הטלפון הנייד שלי.
למכשירים האלה יש נטייה לקפוץ לך מהידיים ופשוט...
להסתלק. תפסיק לחפש. הנה הוא.
אני מרגיש טיפש.
גם אתה מרגיש טיפש? -מממ
כי אני וסטפן חשבנו שיש לך תוכנית מרושעת,
אבל מתברר שאתה סתם נערת אחווה שיכורה
שהורסת לכולם את הלילה משום שאיבדה את הטלפון.
אלו היו שבועות קשים
לכולנו, אני מניח, אחרי מה שעברנו.
אנחנו? -אממ
מה זאת אומרת, "אנחנו"?
אתם איבדתם את אמכם, ואני איבדתי את אהבת חיי.
היא הייתה שום דבר בשבילך.
היא הייתה כל עולמי!
סליחה.
או!
כן.
אתה זוכר את החרב הזו?
כשהחדרת אותה לחזה שלי?
אבל לא חיברת את כל החלקים, נכון, פשוטו כמשמעו?
כשערפד נדקר בלב
בחרב השלמה, היא פועלת כצינור קסם
ומעבירה את נשמתו לתוך... אבן מרשעת במיוחד,
ומטרת האבן היא להעניש ערפדים כמוכם.
כל חטא שעשיתם משמש ליצירת הגיהינום הפרטי שלכם.
הייתי כלוא בפנים במשך למעלה מ-100 שנים.
100. ואז לילי הצילה אותי.
ולרגע קט... היא הייתה שוב בחיי.
היא הדבר היחיד שריסן את הטירוף של האבן,
הדבר היחיד ששמר על... שפיותי.
זאת הייתה הגרסה השפויה שלך?
אכן,
אבל, עכשיו...
עברו עליי ימים אפלים.
ואז הם עקבו אחריו לרידלי פארק, לאולד סייברוק, ובסוף לסאנברי.
הם צריכים לעזוב תכף ומיד.
ג'וליאן הוא לא אחד שנהנה מבדידות. העיירות האלה הן מקומות שהוא גר בהם פעם.
ואז נזכרתי איך נראו פעם חיי.
ו... הבנתי...
אלו היו חיים טובים.
הייתי מוקף באנשים
שהיו יקרים ללבי...
חבריי.
שניים, שניים.
את רפאל הכרתי בפירנצה במאה ה-17.
הוא היה צייר, אמנם צייר גרוע, אבל צייר.
את רובין המלוכלכת
במנזר במסצ'וסטס ב... ב-1802, לא?
היא אהבה את הנזירות.
סת שנמצא שם,
הצלתי אותך מכורה נוכל בקליפורניה בבהלה לזהב,
אנזי וין, האמת היא שהכרנו בשבוע שעבר בפורטלנד.
אני יודע שאתם עוקבים אחריי זה זמן מה, נכון?
אני מקווה שלא בגלל סיבות מרושעות.
תלוי. להרוג אותך זה מרושע?
טוב, חבר'ה. תקשיבו. אני בטוח שכולנו מתגעגעים ללילי.
טוב, רובכם. אתם במיוחד,
אבל אני בטוח שלא משנה איפה היא נמצאת, היא מביטה מלמעלה וחושבת לה:
"אני מקווה שהבחורים האלה לא יריבו."
אני לא הולך לשום מקום.
יופי. -הא?
יופי. -טוב. תוכנית ב'.
תלבושות דליקות ספוגות באלכוהול.
אפשר לקבל צעצוע של בנים?
כמובן. את יכולה להיות מה שתרצי.
אל תניחי לחברה לומר לך אחרת.
מה? מופתעת שאני לא טובחת בחולי הלוקמיה?
עדיין מוקדם.
חג המולד תמיד היה החג האהוב עליי.
כשאני הייתי ילדה, המצב היה שונה לחלוטין.
הייתי מרוצה מחישוק ומקל,
אבל עדיין, להיות מוקף ביקיריך...
היא נראית בדיוק כמוה.
מה? -את ומרי לואיז נפרדתן.
היא עשתה את הבחירה שלה. זאת הייתה בחירה גרועה.
אבל... -אין "אבל", טוב?
את צריכה להמשיך הלאה ולהיות אדון לעצמך.
תוכלי לעשות זאת רק אם תחיי בהווה, לא בעבר,
פירוש הדבר שאת צריכה להפסיק לחשוב עליה
ולדבר עליה, טוב?
היא מתה מבחינתך.
באמת?
אפשר לדבר?
הייתי רחוקה שתי שניות מלתלוש להם את הראש.
הם היו מניאקים. הגיע להם.
הייתי זקוקה לזה כל היום.
כן, כמוני כמוך.
אתה חושב שזה בסדר לתינוקות?
קרוליין. -אני רצינית.
מה אם דם הוא כמו אלכוהול? מה אם הוא גרוע בשבילם?
אם הוא טוב בשבילך, איך הוא יכול להיות גרוע בשבילם?
לא יודעת, אבל גם אתה לא יודע כי אין מחקרים בנושא,
אין ספרים, אין...
קרוליין, את מתפקדת מצוין.
אתה מוכן להפסיק להגיד את זה?
אבל זאת האמת.
יש לך מושג איזה אושר הסבת לי?
זה נס.
שינית את חיי מן הקצה אל הקצה.
אמרתי די!
אני... צריכה ללכת.
קרוליין!
נו?
נו, מה?
את מתכוונת להתנצל?
האם אני מתכוונת להתנצל? על מה?
על שאמרת לי שתתחתני איתי
ואז השלכת את הטבעת שנתתי לך על פניי.
את מתכוונת לטבעת שג'וליאן נתן לך?
זה מה שמטריד אותך?
הוא הסיבה לכך שלילי מתה.
לא, הוא לא.
ג'וליאן עצוב בדיוק כמו כולנו. הסיפור של ולרי אחראי לכך.
את עדיין מאמינה לו. הוא שקרן. למה את לא מצליחה להבין את זה?
אם אגיד שהוא שקרן, נוכל לחזור הביתה?
נמאס לי לריב.
גם לי.
נמאס לי, מרי לו.
טוב. זה נגמר.
רצית את זה כבר תקופה ארוכה, נכון?
ממש כאילו תכננת את זה לאורך כל הדרך.
את פרנואידית. -באמת?
לא נדרש לך הרבה זמן להירשם לקורסים,
לעבור לגור במעונות, להתיידד עם האויבים שלנו.
עקבת אחריי?
עקבתי אחרי מישהי,
אבל היא בהחלט לא מתנהגת כמו החברה שלי.
האמת היא שרציתי לעשות איתך משהו שונה.
כן, אבל את יותר מדי מפחדת לצאת לעולם,
את יותר מדי מפחדת להשתנות.
את חושבת שאני מפחדת לגלם את סנטה לבני אדם מגוחכים?
ומתי הייתה הפעם האחרונה שעסקת בצדקה?
לא יודעת.
אממ..?
כנראה כשהתחלתי לצאת איתך.
טוב. אז טוענים מחדש, מוצאים דרך להפריד אותו מחבריו...
לא עושים שום דבר. נכנסים למכונית ונוסעים הביתה.
מה? על מה אתה מדבר? הוא מקים שם צבא קטן.
הוא זומם משהו מן הסתם. -הוא דופק את הראש עם חברים שלי.
אתה הוזה. תאמין לי. זה... זה קן צרעות,
ושמע למומחה, לא כדאי לך לבעוט בו.
אתה מבין כל האנשים לא צריך להיות זה שמוותר.
אתה הסיבה לכך שהוא בחיים והיא לא.
איזה מין היגיון הפוך זה?
כי היינו הורגים את ג'וליאן ברגע שנכנס לחיינו,
אבל לא. רצית להעניש את לילי בהונאה ארוכה, לא?
היא הענישה את עצמה ביתד קצרה.
במשך שבועות התבוננתי בך,
ניסיתי לתפוס אפילו שמץ של חרטה על פניך.
חרטה על מה, סטפן? -היא גססה, דיימון.
כמה קשה היה להגיד משהו נחמד?
לא רציתי לשקר לאישה.
היא רק רצתה מחילה, וממש סטרת לה בפנים.
היא לא הייתה ראויה למחילה שלי.
משום שהיא עשתה כמה טעויות,
או משום שהיא לא בחרה בך על פני ולרי?
מוותר לה כמו תמיד, המלאך הקטן שלה.
אתה נוהג כמו פרחח מפונק, כמו פחדן.
הייתה לך הזדמנות לכפר על דברים, ועדיין יש לך.
הטיול הסתיים, אחי. אם אתה רוצה לחזור לסכן אותו,
קדימה. אני חוזר הביתה.
בבקשה תגיד לי שהתקשרת לספר לי שג'וליאן מת.
הלוואי. אני חוזר הביתה. דיימון הבריז לי.
ואני לתומי ציפיתי בכיליון עיניים להשאיר את כל זה מאחוריי.
הוא חושב שאני מגיב בהגזמה.
כל תגובה הולמת כשמדובר במה שהוא עשה לנו.
נמאס לי שכולם מוותרים למפלצת הזו.
הייתי צריכה לבוא איתך. יכולנו לשים לזה סוף.
אנחנו עדיין יכולים. ראית את מרי לואיז?
אני כאן כבר יום שלם.
הייתי מצפה שזה יזכה אותי בשירות טוב יותר!
נראה לי ששתית מספיק.
אין לך מושג עד כמה התזמון שלך גרוע.
את בטוחה? נראה שלא יזיק לך ידיד.
העניינים עם נורה לא ממש הסתדרו, מה?
אני הייתי נוצרת את לשוני אם אתה מעריך את קיומה.
ואני לא הייתי מפזר איומים כשיש כופר בהסוואה מאחורייך.
הנקמה מבאסת.
תישארי איתה ותוודאי שתישאר מחוסרת הכרה עד שג'וליאן ימות.
אני מבינה שלא הלך טוב.
היא קראה לי מקרה צדקה.
אולי אביא לך ממחטת נייר?
הכול בסדר. השתמשתי באחת החולצות המחרידות שלך.
ועכשיו זאת החולצה המחרידה שלך.
אני יכולה לשאול אותך שאלה שעלולה להישמע רעה?
דברי אליי. זה לא שאני במצב שברירי או משהו.
מה את מוצאת בה?
מלבד העובדה שהיא נראית כמו הגרסה הבלונדינית של אנג'לינה ג'ולי?
היא אוהבת, מגוננת, טובת לב.
אבל רק כלפייך.
זה הוגן. היא תמיד חושבת עליי קודם.
אולי אני מפונקת או מיושנת,
אבל נחמד שיש לך אדם אחד שלא צריך ממך שום דבר,
שפשוט אוהב אותך
וחושב שאת הבחורה הכי מדהימה והכי יפה בעולם כולו,
את יודעת?
אולי... אולי את לא יודעת.
אני לא צריכה מישהו שיגיד לי שאני יפה.
אף אחד לא צריך. אבל זה לא אומר שלא נעים לשמוע את זה.
תודה על היום. את טובת לב ו...
יפהפייה. גם אם את לובשת חולצות מחרידות.
אממ
כנראה טעיתי.
מה?
את והחברים שלך לא טובי לב בכלל.
אני בטוח שיש מקומות שהיו שמחים לקבל אותם כתרומה.
חזרת מוקדם כל כך?
זה נוטה לקרות כשאני מרגיש מאוים.
איפה היא?
אני לא בדיוק בטוח מי היא.
אל תשחק אותה טיפש. קיבלתי את המסרון מאחיך.
נאמר לי לבוא הנה. אני כאן לבדי. איפה מרי לואיז?
סטפן חטף את מרי לואיז? מהלך נועז.
ביליתי את השעתיים האחרונות דחוס בצינורית מתכת קטנה,
חציתי את המדינה בטיסה כדי להיות כאן. זה היה גיהינום.
הממ
אבל זה רק חלקיק מהגיהינום שהחרב הזו תכניס אותך אליו
אם לא אקבל אותה חזרה.
ג'ולס, אין לי ריב איתך, טוב?
לא הרגת את התינוק שלי, ואני לא מאשים אותך במות לילי.
זאת הייתה אשמתה המטופשת.
אני מבקש שלא תדבר כך על אמך.
בוא נישאר עם לילי. "אימא" זה טפל.
נכון. שכחתי. לא אכפת לך מאמך.
תראה אותך לא אכפתי בזמן שאתה שורף את בגדיה,
מנסה למחוק כל זכר לקיומה.
הייתי צריך מקום בארון.
תמיד ידעתי שאהבתה כלפיך תביא למותה.
היא הייתה רעילה.
לא. היא לא הייתה קיימת.
קל לך יותר לחשוב כך, נכון?
משום שאז אתה לא צריך לשאת באחריות על מותה.
היא התאבדה.
משום שלא יכלה להפנות לך עורף.
מצחיק, כי לי לא הייתה שום בעיה להפנות לה עורף.
אני לא יודע באיזה גיהינום תהיה, אבל אני מקווה שהיא תהיה שם.
היי, אימא.
עכשיו הבנתי שזה יהיה חג המולד הראשון שלי בלעדייך.
זה מבאס.
בכל זאת יש לי משהו בשבילך, שני דברים האמת.
אחסוך ממך את הפרטים בנוגע לאופן שבו זה קרה
כי באמת נמאס לי לדבר על זה כבר,
אבל זה קורה. אני בהיריון.
פעם הייתי מדמיינת אותנו עורכות את השיחה הזאת.
היא נראתה אחרת מן הסתם.
הייתי בת אנוש בהיריון עם ילדים משלי,
ואת היית...
את היית בחיים.
אני יודעת שהם לא שלי...
אבל הם עדיין בתחום האחריות שלי, ואני רוצה...
אני חייבת לעשות את זה כמו שצריך.
ואין לי מושג מה אני עושה.
ואני רק רוצה לשבת בדלפק המטבח שלנו
בזמן שאת שורפת את ארוחת הערב שלנו ולשאול אותך מיליון שאלות.
אני מתגעגעת אלייך.
חשבתי שברחת.
בבית שלי?
אני כפליים מגילכם. אני יכול לחסל את שניכם.
אתה בהחלט יכול לנסות.
הייתי הורג אותך בו במקום אלמלא אימא שלך.
כיבדתי אותה.
אין ספק שההרגשות לא היו הדדיים.
סטפן!
לא!
עכשיו אברח.
דיימון?
דיימון
מי שם?
אלוהים אדירים.
דיימון רצה שאוותר על זה.
הייתי צריך לוותר. לא יכולתי.
היא הייתה אימא שלך, סטפן,
ואם אתה חושב שקל לוותר על משהו כזה,
תקשיב לבחורה שחזרה עכשיו מהקבר של אימא שלה,
זה לא.
בוא נמצא דרך להציל את אחיך.
היא לא עונה. אנחנו צריכים להתקשר לוולרי. סטפן?
הוא לא ישרוד שם.
הוא ישרוד.
האבן היא עונש על כל מעשה רע שעשית בחייך.
מדובר בדיימון.
אני אפילו לא רוצה לדעת מה עובר עליו.
הוא יכול לשרוד בזה.
גם אם כן, הוא יהיה שונה...
בדיוק כמוך.
סטפן! ך.