Az előző részekben: -A vámpírizmus ellenszere.
Akkor is megiszod, és én is iszom veled.
Nem hagyhatom, hogy ezt megtedd értem. Nem, amíg mindenki más le akar beszélni.
- Terhes vagyok. - Gyere hozzám!
Ha szétesik az életem, amikor ismét ember leszek, a tiéd is tönkremegy.
Meg akartalak ölni, majd kikapcsoltattam veled.
- Mindent tönkretettem. - A századfordulón
anyád összeállt egy csoportnyi Geminiből kiátkozott boszorkával.
Eretnekek. Könyörtelenek. Vámpírok boszorkányhatalommal.
- Sosem szökhetnek meg. - Ideje kiszabadulnunk innen.
Kifordultál magadból az este.
Egy roncs vagyok.
Fogalmad sincs, milyen érzés az összeomlás.
De megtudod.
Elena?
- Üdvözlöm, Bonnie! - Lily.
- Stefan a pincébe zárta. - Igen. De a börtönből könnyű megszökni.
- Magának aztán illene tudnia. - Mit akar?
Miért kell állandóan ismételnem magamat? Ha mostanra még nem fogta fel...
Vissza akarja kapni az ijesztő boszorkánycsaládját.
Önmagamat ismételvén, nincs rá mód.
Valóban? Mi is a boszorkányok kedvelt kifejezése? "Kiskapu"?
Még ha lenne is kiskapu, nem segítek megtalálni.
Én megértettem az álláspontját.
De félek, ez nem kölcsönös, mert úgy gondolja, hogy a segítségéért jöttem.
Téved.
Csodálatos szavak ezek, Bonnie.
Mondok egy másikat: Halál.
Nem vagy valami jó futó.
Nincs varázserőd? Ó, az én hibám. Az előbb elcsakliztam.
Bizonyára alvás közben. De tedd csak magad, édi vagy!
- Mintha görcsrohamod lenne. - Te hogy lehetsz...
Azt gondolod, nyugodtan kitolhatsz másokkal következmények nélkül?
Na, most hol tartottunk?
Ébresztő! Bele kell húznunk. Gyerünk Jóhoz!
- Jóhoz? Minden rendben? - Igen.
Remélem, mivel oltár elé kell állnia tíz óra múlva.
Gyere! Vár az esküvői harang.
Ajaj!
Nem találom.
- Mi a baj? - A cipőm.
A gyönyörű, röhejesen drága, csak egyszer lesz rajtam cipőm felszívódott.
- Vessek rá kereső bűbájt? - A cipőmre? Lehetséges?
Valójában nem is tudom. Várj csak!
Előbb hadd jöjjek rá, hogy működik ez!
Rontsd el! Legalább a gyűrött ruhám elvonja a figyelmet a pucér lábamról.
Hé! Spórolj a pánikkal!
Még van nyolc órád a szertartásig. Alkoholmentes mimózát?
Egy, az alkoholmentes mimóza narancslé. Kettő, nem ihatok.
- Valakinek innia kell, úgyhogy igyál! - Iszom én majd később.
De az emberi alkoholtolerancia bár olcsóbb, kevésbé muris.
Csirió!
Ne! Nyugi!
Jo telója.
- Értem. - Ez nem túl lelkes "értem".
- Ez egy "valami gond van" értem. - Majd visszahívjuk, jó? Visszhall!
Danielle beteg lett.
Mintha azt mondtad volna, hogy "Danielle beteg lett."
Ami lehetetlen, mert Danielle az esküvőszervezőm.
- Igen. - Milyen súlyos? Dolgozhat?
Attól függ, mennyire szeretnéd, hogy lehányja a vendégeket.
Bevallom, ennek kicsit örülök is.
Mert bármennyire ügyes Danielle, én tutira jobb vagyok.
Caroline. Hiányoztál.
Te is hiányoztál.
Köszönöm, hogy visszahoztatok.
- Szia! - Szia!
Most pedig rengeteg a dolgunk, és szorít az idő.
Elena, igyál egyet! Nem fogsz berúgni.
Bonnie, a kapcsoló bal oldalt van a hátulján.
És, Jo, a cipőd a kanapé alatt.
Kinek a reszortja a fiúk?
Jó, megvan az öltöny.
- Megvan a gyűrű. - És a fogadalom.
Na, most mi következik? Alaric Saltzmanra,
aki holnaptól csupán egyetlen nővel izélhet élete végéig.
Komolyan csak eggyel. Bámulni sem szabad!
Nem mintha eddig tapadtak volna a csajok egy okkulttudományok-prof.-ra.
Jobb is, ha bezárod az ajtót, amíg lehet.
Emlékeztek, milyen jó volt, mikor marakodtatok?
Bocsánat! Telihold van. Ma különösen szemét vagyok.
Neked mi a mentséged?
Mi az? Mi van?
- Esküvői feladatok. - Caroline jóvoltából.
Karma. Édes karma.
Jó, a fiúkat hivatalosan is elintéztem. Az ara és a koszorúslányok sminkelnek.
Én meg helyrehozom, amit elrontottak.
- Elena, a hajsütő vas! - Igen, tudom. Én is látom.
- Jól van. - Ember vagyok, nem vak.
És törékeny sem. Nem kell tojáshéjon járkálni körülöttem.
Pedig vigyázni kell, mert ha rálépsz,
megvágod magad. A seb elfertőződhet, és bele is halhatsz.
Tudod, mit? Amilyen peches vagyok, ez elég sanszos.
És milyen érzés az élők világa?
Egész más. Lasúbb vagyok.
A járdáról lelépve szét kell néznem.
- De jó érzés, hogy... - Nem vagy hozzám hasonló szörny,
aki kikapcsolja az emberi lényét,
és gyilkol ahelyett, hogy normálisan gyászolna?
Arra gondoltam, jó érzés napvilággyűrű nélkül.
Kérlek, ne haragudj, Elena! Bántani akartalak,
amikor azt mondtam, sosem lennél boldog Damonnel, mert nem vagy ember.
És most az vagy.
És remélem, nem azért, mert bebeszéltem neked, hogy vámpírként csak búslakodnál.
Care, azóta akartam ember lenni, mióta átváltoztam.
Egyébként neked a legkevésbé sem kéne szabadkoznod.
Kösz! Gondoltam, kezdem a legkönnyebbel.
A rémes esdeklőkörök.
Ha látnád Stefant, ne feledd, hogy kerülöm!
Előbb helyre kell tennem az életemet.
Kezdve a barátokkal.
Stefan nem barátod?
Stefan bonyolult.
Gondoltam, azt szép lassan hozom helyre.
Akkor megúsztad. Mára teljesen lefoglalja Damon.
- Mi baj van vele? - Semmi.
Csak ő is emberré változna.
Damon Salvatore? Emberként?
- Ezt el sem tudom képzelni. - Valahogy úgy érzem, hogy ő sem tudja.
Persze, leszek a tanúd, Ric. De most érd be a satnyább haverokkal,
mert az öcsém úgy döntött, elrabol az esküvőd napján.
Hé, amúgy is utálod az esküvőket.
De Stefan kis játékait még jobban utálom.
Felőlem nyugodtan elárulhatod, hová a fenébe tartunk.
Ugyan már! Ezek az utolsó vámpírnapjaid.
Igazán megérthetnéd, hogy veled szeretném tölteni.
Ó, nézd, megjöttünk!
Mr. Rogers vár minket?
- Mr. Rogers rég halott. Rémlik? - Mindjárt csatlakozhatsz hozzá,
ha nem térsz a lényegre.
Ez egy ház, ahol laktam az egyik újrakezdési kísérletemnél.
Üdv a kertvárosi rémálomban!
- Attól félsz, hogy nem gondoltam át? - Belegondoltál, milyen lenne Elenával.
De nem gondoltál még a szomszédokra, a jelzálogra.
Hé!
Gyerekekre. Ki tudja? Talán nem valók neked.
Nyugi!
- Eszemben sincs bajt okozni. - Ezt mondja mindenki, aki bajt okozna.
- Meglátogatnám Lilyt. - Ez valami Oidipusz-i rajongás?
- Bár inkább hanyagoljuk! - Bocsáss meg, kis boszorkány!
Ha azt hiszed, hogy beengedek egy bajkeverőt
egy másik bajkeverőhöz Jo esküvőjének napján, el vagy tévedve.
- Magányos és éhes. - Ilyet nem eszik?
Nem jól lakatnám. Csak nehogy bekattanjon!
Ez dalokkal van tele a korszakból, amit jól ismer.
Talán vigaszra lel bennük.
És ha nem vagy szörnyeteg, bízom benne, hogy átadod.
A családomat akarom.
Sosem vágytam másra.
Csak hogy újra velük legyek. Itt, ahová tartoznak.
Mi?
A családjáról beszélt és mikor közelebb mentem, megtámadott, mint egy vadállat.
Vagyis a kiszáradás teljes őrületének fázisába ért.
Azt mondod, ezt kiszáradás okozza?
Nehéz leírni, mennyire szörnyű, de igen.
Az elméd teljesen összezavarodik. Képzelődni kezdesz mindenféléről.
És mi lesz, ha véget ér ez a fázis?
Stefan azt mondta, van egy terve, hogy helyre tegye.
Ehhez szabadon kéne engedni?
Mivel azt hiszi, Lily lemond a családjáról...
Le kell mondjon. Az aszcendens megsemmisült.
És ha van kiskapu?
Rettegek, de szerintem ideje felvennem a ruhát.
Valami baj van. Ugye nem a ruhával? Mondjátok, hogy nem!
Épp arról társalogtunk, hogy egy kiszáradó vámpír van
cellába zárva alig 50 lábnyira tőlünk.
- És csinált valamit a ruhámmal? - A ruhád tökély, és paranoiás vagy.
Megjött a kocsi. Ki tart velem?
Caroline javasolta félig fenyegető módon, hogy vigyem el az asztaldíszeket,
- aminek katasztrófa lesz a vége. - Megyek én.
- Köszönöm! - Nincs mit.
Nem, nem oda. Oda.
Kicsit magasabbra. Nem annyira kicsit, csak...
Értek én a virágokhoz? Dehogy! Azt hittem, tudod.
Caroline, miért kellek én ide?
Megpróbáltalak megölni. Igaz, hogy nem emberként, de akkor is.
A barátom vagy, és nagyon bánom.
Vicces.
Már rég továbbléptünk,
de az exem és az új fiúja kínzása akkor is betesz az önbecsülésemnek.
- Ő nem is a fiúm. - Bárki is ő, nem tudom követni.
- Tudnod kell, hogy sosem tennék... - Semmi vész, tényleg.
Ha jóvá akarod tenni, hadd húzzak el innen!
Na, persze! Ha én mennék férjhez egy ilyen satnya oltár előtt,
egy héten belül elválnék. Na, gyere, Lockwood, a kövi sort!
Szerintem jobb lenne, ha te magad intéznéd.
Liv. Mi járatban vagy?
Tudod, hogy Jo a nővérem, ugye?
Egy újabb vezeklő! A pia segít. A jó erős.
- Jól nézel ki. - Kösz!
- Hogy s mint vagy? - Jól.
- Még most gyógyulsz a sérülésből? - Milyen sérülésből?
Amitől kizárólag monoszillabikus szavakat nyögsz ki.
Monoszillabikus?
Komoly kifejezés attól, aki otthagyta a sulit.
Már megbocsáss! A Whitmore-ban kellett volna maradnom?
Miután a szemét pasim közölte, hogy többet látni sem akar?
- Várjunk, te haragszol rám? - Elvesztettem a tesómat és a pasimat.
Persze, mivel kinyírattad volna magad.
- Szenvedtem. - Ez még nem mentség.
Te oktatsz ki engem a helyes megoldásokról?
Tudod, mit? Inkább odakint várok.
Egy Gemini-esküvőre meghívják az egész gyülekezetet.
Elena azt mondta, kiszáradt. Csak ezért kattant be, de...
Hogyne.
Amikor két embert megölt, nem volt kiszáradva.
Tudom, hogy hülyén hangzik, de rémálmaim vannak.
Vele és Kaijal.
- Nesze! - Mi ez?
Ha Bonnie Bennett gyanakszik, hallgassunk rá!
- Mit kéne tennünk? - Tudom, mit nem kéne.
Ne hagyjuk azoknál, akikben nem bízunk!
Igen, pofás.
Brazil keményfa, egybenyitott helységek, felújított konyha.
Miféle elütött állatot főzöl odabent?
Tekintve, hogy muszáj lesz emberként táplálkoznod,
gondoltam, megkóstolhatnál egy vacsorát.
Nem főzöl. Elena sem tud.
Egyébként is kinek jutna rá ideje?
Salisbury steak. Egyél, Damon! Töltődj fel energiával ehhez!
Ó, tényleg? Mi ez?
- A jövőbeli programod. - Papírok? Ez olyan nagy kaland?
Mikor kellett kitöltened bármilyen hivatalos dokumentumot?
Adóhoz, biztosításhoz, jogosítványhoz.
Minden vidéki suttyónak megy. Miért rekednék meg vele?
Lesznek kretének, akiket nem bűvölhetsz, és nem ölhetsz meg.
Akkor utána hazajövök,
és kikapok egy sört a gyönyörű rozsdamentes új frigómból.
Amire neked nem telik, hacsak nincs állásod.
És ha majd arra gondolsz, hogy jól lenyúlsz, az kizárt.
- Nem valami testvéries hozzáállás. - Az, mert nem tudhatom meg, hol laksz.
Az ellenszer az ereidben csörgedezne.
És ha tudnám, hol vagy, kihasználnának, hogy megkeressenek
kivonják a szert, és akkor 172 éves hulla leszel.
Ennyire előre nem gondolkodtál?
Végül majd híre járja, és kénytelenek lesztek elköltözni.
Elszigetelődtök. Se barátok, se család.
Ez lesz az életetek, Damon. Ez lesz a te poklod.
Na, látod, ebben tévedsz, tesó.
Nem ez lesz az életem.
Ez lesz az életem.
Elena megfogalmazta, mire vágyik.
Bár ez nem Tribeca. New York túl zsúfolt nekem.
De egy bár fölött van, ami az enyém. Egy egyetem mellett.
Innen északnyugatra.
Elárulnám, hol van, csakhogy te tudni sem akarod.
Szétnézek odafent.
Kicsit bepiáltam, szóval beszélj lassan!
Mindketten azon aggódunk, hogy nem gondolta át.
- Hát átgondolta. - Damon? Az kizárt.
Készen áll belevágni. Tökéletes kis életet tervezett.
Én is szeretnék vele tökéletes emberi életet, hidd el!
De az élet nem tökéletes.
Figyelj, van még néhány órátok, úgyhogy erőltesd!
Értesd meg vele!
Hé! Emlékszel, hogy azt mondtad, visszafogod magad?
Persze. Mielőtt azt mondtam a pasimnak,
hogy vegye rá a mostanit, hogy mondjon le a kapcsolatunkról.
És ha óriási hibát követtem el?
Az egyetlen hibád az utolsó pohár pezsgő volt.
Főzök kávét, mielőtt úgy beindulsz, hogy Kínában kötsz ki.
Jó, kösz!
Jo!
Mi a baj? Jo!
Jo!
Köszönöm!
Megjöttek a teszteredmények.
A babák jól vannak. Te is. Úgy gondolja, csak egy...
Akut pánikroham volt, amit a stressz, a terhesség,
- és a helytelen táplálkozás váltott ki. - Igen.
Ugye te vagy a világ legfantasztikusabb tanúja?
Ezért ez a rémisztő esemény kettőnk között maradt.
- Nehogy Ric aggódjon! - Hogyne.
- De ő nem tudhatja, hogy tudod. - Jó, de látni szeretném.
- Még nem szabad. - Elena...
Ric, ahol muszáj babonásnak lenni, az Mystic Falls.
- Jó, de mi történt? - Az orvos szerint pánikrohama volt.
Mármint azért, mert nem akar hozzám jönni? Remek.
Nem. Mert ma van az esküvője, és két apró ember növekszik a pocakjában,
veled ellentétben nem vedelhet.
Bocsi!
Csak láttam összeesni, és reflexből el akartam kapni, de nem ment.
Majd beverte a fejét. Vámpírvért adtam volna, de nem tudok.
Tehát már megbántad?
Nem, ugyanis elgondolkodtam, mit tenne egy ember.
Hívtam a mentőket, kórházba vitettem, és átengedtem az orvosoknak.
És furcsán felszabadító érzés.
- Miért nem mondtad? - Ugyan mit?
Hogy milyen csodálatos újra embernek lenni.
Eleinte féltem, hogy így tompulnak az érzékeim,
de ellenkezőleg.
Mintha ismét a világhoz tartoznék.
- Mintha... - Élnél?
- Igen. - Mert az életednek ismét célja van.
És véges. És...
ez szinte az egyik legjobb érzés.
Fantasztikus piát készítettem egy kis tequilával.
Vagyis sok tequilával. És már egyedül vagy.
- Mit műveltél? - Nem tettem semmit.
Mondta dühösen.
Semmi sem változott. Besétál egy csini ruciban új séróval,
és felejtsem el a korábbiakat?
Nem, inkább felnőttként meg kellene beszélnetek a gondjaitokat.
- Azt sem tudod, mi a gond. - Csakhogy tudok a te gondjairól.
Hacsak nem klappol neked, hogy két hétig bírtad a rendőrakadémián,
és nincs semmi életcélod.
Amikor együtt voltatok Livvel, legalább próbálkoztál.
Te adsz nekem kapcsolati tanácsot?
Az idei Stefan-drámáid után? Ha megkérhetlek,
rendezd a magad életét, és hagyd rám az enyémet!
Stefan
Azért elismerésem a próbálkozásaidnak.
De szerintem ideje, hogy véget érjen az életkörút.
- Megvan a cím? - Ja. Szmoking a kocsiban. Mehetünk.
- Hé, csak még valami! - Mi van még?
Most kioktatsz a mosásról? Az olajcseréről? A személyes higiéniáról?
- A szakításról. - Mi van vele?
- Fogadok, azt nem vetted számításba. - Hát...
Mi van, ha Elenával mégsem vagytok lelki társak?
Nem bírom a címkéket, de ezen a fronton fedezve vagyok.
Én is ezt mondtam négy évvel ezelőtt.
Tudod, Elenával lelki társak voltunk.
Azért óvatosan!
Hé, én csak realista vagyok.
Mi van, ha valami félresiklik? Elszigetelten élsz, magányosan.
- Az kizárt. - Mert a párok örökre együtt maradnak.
Sosem veszekednek, nem bántják egymást, nem mennek szét.
Hadd mutassam meg!
Még fent vagy?
Húzós volt?
Csak hosszú.
Azzal biztattam magam, hogy még néhány rezidensi év,
- és szabadulok. - Csüccs le! Igyál valamit!
Nagyon kimerültem. Inkább lefekszem.
Ó, jaj, Elenának állása van! Segítsen valaki!
Ez két év múlva lesz. Mi várható hét után?
Szia!
Részeg vagy.
Mintha leszólnál.
Ami furcsa, mert te akartál nekem bárt.
Csak azt akartam, hogy vezesd, nem azt, hogy ott dőlj ki minden éjjel.
A báromtól több kedvességet kapok.
Most végeztem a rezidensi programmal. Hajtom magam, hogy karriert építsek.
Én meg hülyére iszom magam az én karrieremért.
- Ha boldogtalan vagy, add el a bárt! - És mit csináljak?
Mit érdekel engem? Amit csak szeretnél.
Na, ez a gond, Elena.
Nem csinálhatom azt, amit szeretnék.
Mert nem szeretnék mást, mint vedelni anélkül, hogy berúgok.
Eszeveszett módon vezetni halálfélelem nélkül.
Letépni valaki fejét anélkül, hogy lesittelnének.
Igazad van. Minderre már nincs lehetőséged.
Miattad. Nem tehetem miattad.
Akkor mondd ki!
- Átkozott hiba volt. - Igazad volt.
Ezt nagyon elszúrtuk.
Húzz ki a fejemből!
Vágom, mire utazol.
Nem engem féltesz.
Az zavar, hogy magadra maradnál.
Nélkülem, Elena nélkül.
Rémesen önző vagy, öcsém.
Még ha Elenával a statisztikákat megcáfolva
örök szerelemben élnétek nap mint nap,
akkor sem leszel ura sem életnek, sem halálnak.
Ő ember. Bármikor meghalhat.
Milyen lenne az életed nélküle?
Tehát összeugrasztasz minket.
Elválasztasz, majd kinyírod őt.
- Ez kissé durva. - Ő kérte, hogy az legyek.
Az ő ötlete volt? Ez érdekes.
Akkor a két hozzám legközelebb álló személy szadizgat.
Ha belevágsz, örökre ember leszel.
Történjék bármi, nincs visszaút.
- Szerinted mit tegyek? - Ezt nem mondhatom meg.
Elena sem mondhatja meg. Nem értem kell megtenned, sem érte.
Legfeljebb önmagadért lehetsz ember.
- Pezsgőt? - Ó, köszönöm!
Ó, legyen szíves, oda is vigyen még italokat! Köszönöm!
- Szia! Hol van Jo? Csak nem... - Jól van. Már kiengedték.
Helyes. A hátsó bejáraton át
- elkerüli a figyelmet. - Jó. Megmondom.
- Már csak... - Stefan.
- Megyek, és megvárom Jót. - Jól van.
Meglep, hogy rémisztő vagyok.
Mindenki feszeng a szmokingos Salvatorékkal.
Furcsa... déjà vu.
Elena ember lett. Talán várható a tesócsere?
- Veled van? - Nem, még időt kért, hogy gondolkodjon.
Ez sejtelmesen hangzik.
- Ugye nem akarod, hogy megtegye? - Ez nem tőlem függ.
Most nem vele beszélsz. Nekem elmondhatod.
Nem akarom, hogy visszaváltozzon. Ő a bátyám.
- Az, hogy elveszíthetem... - Igen, tudom.
Szerinted hogy fog dönteni?
Nem ismerted Damont emberként.
Céltalan volt. Folyton valami több után kutatott.
Végtelenül kedves volt. Becsületes. Csakhogy nem erős.
Később vált azzá, amikor önmagára talált. Amikor ez a Damon lett.
Imádja a vámpírlétet.
És kétlem, hogy lemondana róla.
- Ki fog nyírni minket. - Azt hittem, az a lényeg,
- hogy ezt megakadályozzuk. - Nem Lily. Caroline.
- Mindjárt kezdődik az esküvő. - Csak ki kell ütnünk,
és bevinni a kazánházba. Max fél óra lesz.
Bonnie!
Enzo engedhette ki. Szólnunk kell a többieknek.
Matt?
- Matt, mi a baj? - Nem kapok levegőt.
- Összeszorult a torkom. - Jó, csak tarts ki!
Egy teát kérnék! Earl Greyt.
És minek köszönhetem a kegyet?
Hallottam, hogy hozni akart nekem valami MP3-lejátszót.
Bár nem igazán sejtem, mi az, de szerettem volna megköszönni.
Valóban szabadon engedték ezért?
Jaj, dehogyis! Leleményes vagyok.
Tartanom kéne egy újabb nagy
- rippertivornyától? - Képzelje, nem! Fölösleges.
Riperré váltam, mert elvesztettem a családomat.
De ma végre visszakapom őket.
- Ha titkos randit próbálsz szervezni... - Nem reszkíroznám meg.
Segítség kéne a fogadalmamhoz. Mi rímel a harcos satura?
- A válás. - Te hogy állsz a tiéddel?
Nem spoilerezem el.
Nyüzsögnek itt a gyülekezeted tagjai. Ki hitte volna, hogy ennyien vagytok?
Mifelénk az egyetlen program a szaporodás.
- Nem láttad véletlenül apámat? - Nem, még nem.
De nagylelkű tőled, hogy meghívtad, bár meg akart ölni.
Szupi ajándékokat hoz.
És ki ne mondd a nagy jelzőt egy terhes nőre!
Szörnyű, hogy nem láthatlak most.
És imádlak ezért.
- Viszlát hamarosan! - Szia!
Csak tegyem le az ajándékot, és távozzak?
Apu! Miért jöttél ide?
Hisz a lányom vagy.
És...
nem várom, hogy igent mondja rá,
de ha nem kérdem meg, hogy vezethetlek-e az oltárhoz,
nagyon bántana.
Látom, hogy kerülsz.
Mi? Nem. Nem kerüllek el.
Próbálom megszervezni ezt a cirkuszt. Láttad, hová tették a bárt?
Caroline, beszélhetnénk?
Jól van. Mondd ki, nincs igazam! Aljas és önző vagyok.
Nem. Bocsi, de az, hogy ragaszkodsz hozzá, nem igazán vall nagyfokú önzésre.
De valakit arra kényszeríteni, hogy kapcsolja ki az emberségét, az már...
Igen, az... aljas húzás.
Igen.
- Utálsz engem? - Nem, dehogy utállak téged.
- Azt igen, ahogy mindezt intézted. - Na, ezzel nem vagy egyedül.
Listát írtam.
Már arról, miket tettem, amióta beléd zúgtam.
Tavaly nyáron kezdődött, amikor elköltöztél.
Megszállottan próbáltalak megtalálni,
tanakodtam, miért nem hívsz vissza.
Azt mondtam, utállak, amikor hanyagoltál.
Lemaradtam anyu utolsó perceiről, mert csókolóztunk.
- És ő meghalt. - Caroline...
És csak annyit kértem, hogy mondd ki, érzel-e valamit irántam.
De nem tetted. Ez úgy fájt,
hogy megtettem a lehető legrosszabbat, amit vámpír tehet.
Kikapcsoltam az emberségemet.
És amikor azt hinnénk, rosszabb nem jöhet, kikapcsoltattam a tiédet is.
- Én megbocsátottam. - Jó, csakhogy nem ez a lényeg, Stefan.
A régi Caroline megbocsátana.
Jól leteremtene, és megkérdezné: "Mi a fenét művelek?"
Gyűlölöm ezt az érzést, amit te keltesz bennem.
Irányításmániás vagy, aki elvesztette a kontrollt.
Ugyanezt érzem melletted.
Ezzel jár az ébredő szerelem.
Sebezhetővé válsz.
És...
csak hagyod magad.
Tudom.
De az életem ezen pontján
a bűntudattal gyászolva csak a kontroll maradt.
Kétlem, hogy arról le tudnék mondani.
- Szia! - Egy koszorúslánynak nem kéne
torzszülöttként festenie?
Jo megkönyörült rajtam.
Beszéltem Stefannal.
Ő nem könyörült meg rajtam.
Kiderült, hogy te vagy a vétkes.
Meggyőző volt az érvelése.
Én eltökéltem magam.
De ekkor...
Tönkretetted a lasztimat.
Örülj, hogy nem a képedet rendeztem át!
Hozd ki gyorsan anyád kocsikulcsát! Esküvőre sietek.
Meggondoltam magam.
- És bent ne feledd... - A maradékot.
Már háromszor elmondtad, öregem.
Negyven éve minden alkalommal.
"Bent ne feledd a maradékot!"
Úgy csinálsz, mintha szenilis lennék.
Ember leszek. Jó sokáig voltam vámpír, Elena.
És élveztem is.
De lemondanék róla, hogy a férjed legyek.
A társad, a gyerekeid apja.
Értem nem teheted meg.
Ezt hajtogatjátok, de tévedtek. Igenis...
megtehetem kettőnkért.
Érted? Még ha nem is jön össze,
ha nyomorultul fogok élni magányosan,
a legkisebb esély egy tökéletes életre veled,
jobb, mint a tuti halhatatlanság nélküled.
És tudom jól, Elena. Szeretlek!
És szeretni foglak az utolsó lélegzetvételemig.
Hol a fenében vagytok?
Bonnie és Matt rég eltűnt. Most meg ti is?
Hogy képzelitek? Ez egy esküvő.
Elméletben Jo varázslatos estéje, és elszúrjátok.
Elkezdjük nélkületek.
- Ez nem vicces. - Egy kicsit az.
Hé, nem szólnék bele a szervezésbe, de...
Nem várunk tovább. Szólj, hogy mehet a zene!
- Asszem, elkezdték. - Mi? Nem. Mennyi az idő?
Istenem! Ne! Elkéstünk.
- Te nem tudtad levenni rólam a mancsod. - Damon!
- Öltözz már fel! - Nyugi, azon vagyok.
- Remélem, érdemes volt. - Hát, ami azt illeti...
Undi! Máskor. Nem láttátok Bonnie-t és Mattet?
- Nincsenek itt? - Csak menjetek!
- Gyerünk! - Jó.
Bonnie?
Bonnie!
Ő volt.
- Mi lesz? - Csatlakozom az emberek klubjához.
- Ez nekem is nagy este. - Büszke vagyok rád.
Én is rád.
Köszöntök minden megjelentet ezen a varázslatos estén!
Kézfogóján Alaric Saltzmannak és Josette Laughlinnak.
Josette és Alaric saját fogadalommal készült.
Nem lehet. Nincs itt senki.
A társai talán rossz címet adtak meg.
Nem tőlük kaptam ezt a címet.
Akkor kitől?
Egyikünk se állhatna ma itt.
Folyamatosan kísértettük a sorsot. Rácáfoltunk az esélyekre.
De pontosan ezért...
találkozhattunk. Te vagy a legszebb,
legszellemesebb és legzavarbaejtőbben zseniális nő,
akit valaha ismertem.
Mindig ösztönzöl.
Megmutattad, hogy a boldogság
valóban belefér az én életembe is.
Ezért...
megfogadom, hogy veled leszek,
és szeretni foglak,
és veled kísértem majd a sorsot...
életünk végéig.
Josette?
Jaj, Istenem! Nehéz lesz überelni.
Megpróbálom.
Alaric Saltzman...
te vagy...
Jo? Mi a baj?
Jo... Istenem! Jo!
Istenem, ne! Ne!
Istenem, ne!
Meg akartam várni "amíg a halált",
- de túl színpadias lett volna. - Ne!
Igazam van?
Hiányoztam?
Nem?
Ó, ennyi. ?