בפרקים הקודמים של "יומני הערפד"...
קאי לכוד בעולם כלא בשנת 1903.
אז קאי איננו? -לנצח.
אני בהריון.
תינשאי לי. -כן!
תמיד רציתי משפחה.
זה לעולם לא יקרה לי.
לפני שנת 1900, לילי התחברה לקבוצת מכשפות
שנודתה מקהילת ג'מיני.
קבוצה כופרת וחסרת רחמים של ערפדים עם כוחות כישוף.
אסור לאפשר להם להימלט לעולם.
הפכת אותי לערפד והשארת אותי על ספינת נוסעים מלאה בגופות חסרות ראש.
לא. בלילה בו הפכתי אותך לערפד, חבריי ואני נלכדנו בידי קהילת ג'ימיני.
"נקודת הזריחה" הוא הדבר היחיד שיכול להחזיר את האנשים שלי.
אם הייתי אנושית, זה לא היה עובד ביננו. -בדיוק.
התרופה לערפדות. השארתי אותה כדי שתמצאי אותה
כיוון שדיימון מעולם לא התכוון להציע לך אותה.
למה לא סיפרת לי על זה?
אני כל כך מאוהב בך ואני לא רוצה לאבד אותך.
גם אני לא רוצה לחיות בלעדיך.
את תיקחי את התרופה, אליינה, ואני אקח אותה איתך.
אל תגידי לי... חתכת מהמשמרת שלך,
ואת בדרך הנה לעזור לי לבדוק עבודות.
אתה מכיר אותי טוב כל כך.
רק שאני מעדיפה להתכסות בחומצות המרה של גברת רובינסון
מאשר לבדוק עבודות גמר.
אם כך אני מבין שהתשובה היא לא. -פתאום קלטתי,
שהלילה, זאת המשמרת האחרונה שלי כרווקה
אני מתה כבר להתחתן איתך. -ואני סופר את הימים.
גם אני.
ד"ר לאפלין?
כן? -היי. אני השוטר בייקר.
יש מקום שאפשר לדבר בו בארבע עיניים? -בטח.
במה מדובר? -אני כאן בנוגע לפרופסור סלצמן.
אני מבין שאתם מאורסים ועומדים להתחתן.
קרה משהו?
לא.
הכול בסדר.
וואו! אלוהים אדירים. לא. נראה לי שלא.
הפתעה! -וואו!
לא, לא, לא. זה לא באמת קורה.
יש!
מסיבת רווקות שמחה! -מסיבת רווקות שמחה!
מה קורה כאן, לעזאזל?
מסיבת רווקים שמחה!
מזללה שלמה לעצמנו? גן עדן אמיתי.
אם קרוליין הייתה כאן, היינו מתכננות יום ספא.
אבל עכשיו היא נעדרת. -מובן...
בהתחשב בנסיבות... -אז חשבתי לי שפשוט נטחן.
אתן גאונות. -רגע, את צמחונית, לא?
בוני, אל תהרסי. -אני רק אומרת שזה לא בדיוק המבורגר גינה.
התינוק לא מקבל את עניין איסור הבשר.
חוץ מזה, זאת המסיבה שלי, ואוכל מה שמתחשק לי.
אבל חבל שזאת לא וודקה. -נכון?
אני לא רוצה לדעת מה ריק עושה, נכון?
הוא בטח בקולנוע. -כן, או במיני גולף.
אני צריכה קטשופ.
אז נדבר על זה?
מה? -ברצינות?
תגרמי לחברה הכי טובה שלך להוציא את זה ממך בכוח?
אני יודעת על התרופה, אליינה. -באמת?
איך זה יכול להיות בכלל?
דיימון התקשר אליי אמש, וסיפר לי הכול,
גם את התוכנית המטורפת שלו ליטול אותה יחד איתך.
דיימון התקשר אלייך? -הוא היה צריך מישהו לדבר איתו.
אחרי שעזבת את השיחה בלי להגיד לו מה את חושבת.
זה לא קרה בדיוק ככה. -ואני מצטטת:
"היא בהתה בי כאילו הייתי חייזר ולאחר מכן ממש שיגרה את עצמה אל מחוץ לחדר."
דיימון עומד לפנייך ואומר לך שהוא רוצה להיות אנושי שוב.
לא היית מתחרפנת?
הייתי צריכה זמן לעכל.
לפני 24 שעות, בכלל לא חשבתי שאפשרי להיות אנושית שוב.
אבל את רוצה להיות אנושית שוב. -כן.
טוב, רציתי.
בכנות, הכול פשוט מסובך מאוד כרגע.
לא התמלאתן, נכון?
מה זאת אומרת, הצעת ליטול את התרופה?
עמדתי שם, וזה פשוט נפלט לי.
טוב. איך זה פועל בכלל?
קלי קלות.
אליינה גומעת אותה וחוזרת להיות אנושית,
אני שותה ממנה, וכל עוד אף אחד לא מוצץ את זה ממני,
אנחנו מזדקנים ומתים מהצטננות.
טוב, אז פישלת, ועכשיו אתה מתחרפן.
לא פישלתי.
דיימון, אם תיטול את התרופה, לעולם לא תוכל להיות ערפד שוב.
נכון?
תקשיב לי. אתה כותב המחאות שהתחת שלך לא יכול לפדות, טוב?
עכשיו אתה חוטף רגליים קרות. -אתה משליך עליי רגשות?
אתה באמת רוצה להיות אנושי? -אני רוצה להיות עם אליינה.
ומה סטפן אמר? -אתה באמת רוצה לבלות
את הלילה האחרון שלך כרווק בוויכוחים על המשבר הקיומי שלי?
דיימון, תגיד לי שסיפרת לאחיך
מזה 166 שנה שאתה מתכנן להיות אנושי.
אספר לו.
בסופו של דבר.
לחייך.
סליחה על האיחור.
בהתחשב בעובדה שהבחור שגר כאן ניסה להרוג אותנו לפני שלושה ימים, אני לא מאשים אותך.
כן, אבל אנחנו כאן בשביל ריק, נכון? -אני כאן בשביל אלכוהול חינם.
בירה ועוד משככי כאבים שווה טיול נוסף לבית החולים.
עכשיו החלטת ללמוד מתמטיקה?
מי הזמין אותך, לעזאזל? -דיימון.
מעולם לא הייתי במסיבת רווקים.
אני מבין את המשיכה.
איפה סטפן? -לא יודע ולא אכפת לי.
"היי! הגעתם לקרוליין,
אבל ידעתם את זה כי התקשרתם,
אז השאירו הודעתכם, ואחזור אליכם. ביי!"
את מאושרת כל כך במענה הקולי שלך.
אגב אושר, הבס המופרז שאת שומעת ברקע
זה הרעיון הגאוני של דיימון
לערוך אצלו את מסיבת הרווקים של ריק.
על אף העובדה שנראה שאימא שלנו גרה כאן,
ואני מתחמק ממנה, דרך אגב, למקרה שלא שמת לב.
מה שאני בעצם מנסה לומר זה שתחזרי אליי.
אחרת, יתחילו להיגמר לי הסיבות
להתעלם מכל מה שקורה בחיים שלי כרגע.
בערך כמו מה שאת עושה, וזה מובן לחלוטין.
אבל פשוט בתזמון ממש מחורבן בשבילי ובשביל הבעיות שלי.
את צריכה להיות כאן.
בואי הביתה.
זה היה ממש מקסים.
מה אתה עושה בחדר השינה שלי?
תאמין לי, יש כמה וכמה מקומות שהייתי מעדיף להיות בהם.
למשל, להיות קשור לאלונקה, ושיעקרו לי את הטחול.
לדאבוני,
אני כאן כי אמא שלך זקוקה לעזרתך.
אימא שלי?
מתברר ש"נקודת הזריחה" היקר שלה הושמד.
היא במצב רע. לא יזיק לה לשהות במחיצתך.
מה לעזאזל אתה יודע על אימא שלי?
שלום, אמא.
אני חושב שהגיע הזמן שנשוחח.
זה ממש לא נחוץ.
סך הכול שאפתי אוויר צח.
מה זה, טיקים של נרקומנים?
אני סובל מאותה בעיה. מצחיק איך שזה עובד, נכון?
מה קורה כאן? מעין ניסיון התחברות בין אם לבנה?
לא, לא. הבהרת היטב את הרגשות שלך כלפיי,
כשנאלצת לטוות רשת של שקרים כדי להחזיר את האנושיות שלי.
אני לא יודעת מה אנזו סיפר לך, אבל אני מבטיחה לך שאני בסדר.
כן, אנזו סיפר לי הרבה דברים.
בין היתר שאחרי שאיבדת כל תקווה להחזיר את החברים שלך,
איבדת את העשתונות אמש.
מעידה רגעית.
חשבתי לי שמאחר שהורשת לי את גן המרטש,
תודה רבה, דרך אגב.
אפשר לדבר על זה. -אין על מה לדבר.
את יודעת,
באופן אישי כשאני מתחיל להרגיש שאני עומד לרדת מהפסים,
אני מתחיל לרייר בחלק האחורי של הפה שלי.
קרה לך פעם?
ואז הוורידים שלי מתחילים לגרד בצורה בלתי נשלטת,
והרעב מכלה אותי.
כל צליל.
כל ריח.
העולם סביבי מתמוטט,
ואני שומע רק את דופק הדם של מישהו,
וההרגשה היחידה שלי היא שהוא שייך לי.
אבל אני מניח שאין לך הבעיה הזאת, נכון?
זה מטורף שיכולנו במקרה, לפספס אחד את השנייה.
לשתות למוות. זאת התוכנית הגדולה שלך לעתיד?
מאמץ חלק מהרפרטואר שלך. סליחה, כל החלקים.
מה דעתך שנעוף מכאן? קדימה.
אסיע אותך הביתה.
איך מתקדמת תוכנית ההכשרה לתפקיד הסגן?
בגלל זה אתה מתנהג כמו שמוק?
אחת הסיבות.
זוכר? אני ברשימת הפצועים, אז אתה צריך למלא את מקומי.
הסגן טיילור סוף סוף הפסיק לקרוא לי קאפקייק.
אפשר להגיד שזאת התקדמות.
אולי זה משום שהסגן טיילור בחופשת מחלה לשבוע,
אחרי שכיסחת אותו לפני החניכים.
הגיע לו.
מה הבעיה שלך, לעזאזל? אתה עד כדי כך לא מסוגל לשלוט בהתפרצויות שלך?
התוכנית הייתה הזדמנות בשבילך לעשות משהו בחיים שלך.
לא. זה מה שהיא בשבילך, כי הבנתי שיום אחד,
התפקיד הזה עלול להצריך ממני לירות במישהו,
להרוג אותו. ואני לא רוצה להיות איש זאב שוב לעולם.
זה לא מוכרח להיות ככה, טיי.
אתה רק צריך קצת שליטה עצמית. -תיזהר, מאט.
תשלוט בזה, טיי.
לא שווה את זה.
איפה אתה? ובבקשה תגיד לי שאתה עם החשפנית.
תדמיין את זה, ואז תדמיין את ההפך הגמור.
אני עם אימא שלנו.
עכשיו אני לא רוצה לדמיין כלום.
ידעת שהיא הפכה את אנזו לערפד?
זה בלתי אפשרי מבחינה מתמטית.
אנזו הפך לערפד ב...19 -1903.
מתברר שהם היו יחד על ספינה שחזרה לניו יורק.
הוא חלה, והיא ריחמה עליו.
ואנחנו לתומנו חשבנו שאין לה עצם אימהית בגוף.
גם יש לה בעיית מרטשת קטנה.
הפעלול הקטן שעשית ב"נקודת הזריחה" הכניסה אותה לסחרור דם.
אז למה היא מסתובבת חופשי? תכלא אותה ותחזור למסיבה, אחי.
כן, אעשה את זה, במקרה הצורך.
עוד משהו?
לא.
מסור את אהבתי לאימא.
סתם בצחוק.
רואה? לזה אני קורא הזדמנות מפוספסת.
תזמון מושלם לספר לאחיך שאתה תולה את הניבים,
בשביל זוג חאקי.
אין לי מושג על מה אתה מדבר.
בטח שיש לך.
ייתכן שהשקתי את אלאריק במספיק אלכוהול
כדי שימלמל את החדשות לאוזני.
אתה האדם האחרון שיכול לבקר אותי
על הסתרת מידע.
אחי מאותה אימא.
התכוונת לספר לי שלילי הפכה אותך לערפד? -כן.
ברגע שתשלוט באמנות החזרה לטלפונים.
הייתי עסוק.
מה, במחשבות על התרופה?
אין טעם להתייסר. אתה לא באמת תעשה את זה.
מי אמר?
אתה.
אתה אנוכי, דיימון. להיות אנושי זה לא מה שאתה באמת רוצה.
שלא תבין אותי לא נכון. אני אוהב את התכונה הזאת שלך. אדם צריך להיות עקבי.
אבל תקשיב למישהו שזנחת למוות
כדי להציל את עצמך.
אף אחד לא משתנה עד כדי כך,
למרות ההשפעה הקסומה של אליינה גילברט.
בכל אופן, לחיים, ידידי.
"הבעת באופן מפורש
את הזלזול שלך במוסד הנישואין."
אז בעיקרון, דיימון ביצע את הגרסה הערפדית להצעת נישואין,
ואת פשוט הלכת?
אמרתי שאחשוב על זה. למה אנחנו מדברות עליי? זאת המסיבה שלך.
תאמיני לי,
אני מעדיפה לדבר על זה,
מאשר על העובדה שעוד לא מצאתי שמלת כלולות שאינה דוחה.
או על שאני לא יכולה לבקש מאחותי להיות השושבינה שלי,
כי היא לא מחזירה לי טלפונים.
או על העובדה שאני לא מצליחה להפסיק לאכול.
ממש, אף פעם.
החלטה גדולה.
קדימה.
לדעתי את צריכה ליטול אותה. ההחלטה התקבלה.
ואם אתגעגע להטבות?
למשל, להפעיל שליטה מוחית על בעל המזללה שיסגור מוקדם בשבילנו.
ומה אם אחלה?
ומה אם הגרסה האנושית שלך לא תאהב יותר את דיימון?
מישהי הייתה צריכה להגיד את זה.
זה מגוחך. להיות על אנושי לא משנה את מי שאתה.
מי כמוני יודעת. אני מכשפה לשעבר שעומדת להתחתן עם ערפד לשעבר.
עמוק בפנים, את יודעת מי את ומה את רוצה.
אהבה תמיד תצריך סיכונים רציניים,
כמו קפיצה מפחידה מעל בור לבה לוהט. יכול להיות שיישבר לך הלב,
אבל אולי תהיי המאושרת באדם.
באופן אישי, אני שמחה שהסתכנתי.
מדברים על החמור.
תן לי לנחש... קיבלת ריקוד פרטי, ועכשיו אתה מרגיש אשם.
איך ידעת? -מצחיק מאוד.
אולי המסיבה שלכם שמה את שלנו בכיס הקטן, אבל לפחות אני בסוטול מזלילות.
לכן את מסתובבת בעיירה ואוכלת טוגנים?
תסתכלי למעלה.
מה אתה עושה שם? -רק מנקה את הראש.
שאלתי בחורה שאלה רצינית מאוד אמש. היא ייבשה אותי.
איזו עלובה. -זה בסדר.
היא בטח עושה חשבון נפש.
רוצה קצת? -את עושה משלוחים?
רואה? עידון יכול להיות מהנה.
אתה לועג לי. -אני לא לועג לך.
אני מלמד אותך איך להפנות דחף יצרי
לפעילות מקובלת חברתית.
האפשרות השנייה היא דם של סנאים.
אלא אם כן את יותר טיפוס של ארנבים.
ניסית פעם לצוד ארנב? משפיל.
תאר לעצמך מה זה לטפח משהו במשך 150 שנה
ואז תאר לעצמך איך הוא נקרע מזרועותיך.
תאמין לי, זה שובר.
החברים שלי אינם. תניח לי להתאבל.
האבל שלך מושך הרבה תשומת לב,
ויש לך מזל שאני לא דיימון, אחרת היית כלואה עכשיו בתא.
אבל לא אתה.
אתה מרגיש צורך להתחבר,
או שזו רק שיחת עידוד בין מרטש למרטשת?
מרטש משוקם,
שבמקרה חושב ששווה להציל את מערכת היחסים הזאת.
לא. לא. אני לא מסוגלת.
את היחידה,
שהצליחה להחזיר את האנושיות שלי.
דיימון האכיל אותי בסיפור. -וזה הצליח!
אני רק אומר שאולי עמוק בפנים,
את עדיין מרגישה משהו כלפיי.
סטפן, האישה שגידלה אותך,
חיה תחת ידו של בעל בוגדני ומתעלל.
היא הייתה חלשה,
היא חלתה ומתה.
ואז לילי החדשה נולדה.
לילי חזקה שלקחה את מבוקשה ומצאה משפחה שחיבקה אותה,
אז כשאני מסתכלת בך,
זה לא שאני לא אוהבת אותך.
זה פשוט מזכיר לי את האישה מעוררת הרחמים הזו,
כשאני רק רוצה לשכוח שאי פעם הייתה קיימת.
אז...
בואי נתחיל מחדש.
דף חדש.
תני לי לעזור לך לעבור את זה.
נוכל להתחיל משהו חדש, אבל...
את מוכרחה לבטוח בי.
מעולם לא יכולת להסתכל לי בעיניים כששיקרת לי.
סליחה על הבלגן.
מוצא חן בעיניי כאן למעלה. -תספגי הכול כל עוד את יכולה.
ותטחני טוגנים.
כי שומן טראנס ובני האדם לא חברים.
היית רציני כשאמרת לי שתיטול את התרופה?
או שסך הכול פחדת
לאבד אותי? -בכנות?
קצת משניהם.
כן.
אז אלה החששות שלי.
אני חוששת שאם תיטול אותה תאבד משהו אחר שאתה אוהב,
להיות ערפד.
לא נהיה מאושרים,
אם תכעס עליי לשארית חיינו.
לא יודע. אני די סקסי כשאני כועס.
ברצינות. בחייך, דיימון.
אתה מוכן לוותר על כל זה?
המשך יבוא.
אני רוצה להראות לך משהו.
לאן הולכים?
למטה, בתור התחלה. אלא אם כן את רוצה להשתפן ולרדת במדרגות.
חיים רק פעם אחת, נכון? -פעם או פעמיים.
לא יפה לשתות בקבוק בורבון בשווי אלף דולר לבדך.
אתה באמת עושה את זה, אה?
עושה את הצעד.
מקים משפחה כאן? -כן.
נדמה לי שזאת התוכנית. -רוצה עצה משיכור?
בטח. -יש לי 30 תפרים בצד הגוף.
כל החברים שלי רוצחים חוץ ממך.
אתה בן אנוש,
פירוש הדבר שזה נס שאתה עדיין בחיים.
אתה שמוק אם אין לך בעיה להביא ילד לעולם הזה.
אם זאת הברכה שלך לרווק, היא על הפנים.
תעזוב את העיירה.
זאת העצה שלי.
קח את ארוסתך המאושרת, את התינוק שלך שטרם נולד, ואת החיים המופלאים שלך.
ותעזוב.
לפני שיהיה מאוחר מדי.
עזבת את ארוחת הערב מוקדם כי הרגשת לא טוב.
לא תזכרי שום דבר חריג שקרה כאן הערב.
עכשיו לכי הביתה.
כלי זכוכית שבור, הריח המדהים של דם טרי.
אני מבין שהאיחוד המשפחתי התנהל על מי מנוחות.
ומה לעזאזל לקח לך כל כך הרבה זמן?
נאלצתי להפעיל שליטה מוחית על כל המסעדה בעצמי.
חיפשתי את דיימון. מספרים שהוא יצא לחפש את אליינה.
כן. הוא לא עונה לטלפון שלו עכשיו, פירוש הדבר שנשארנו רק אתה ואני.
רק אתה ואני.
נשמע טוב, נכון?
אני מניח שאנחנו מוכרחים להתרגל לזה.
על מה אתה מדבר, לעזאזל?
נכון.
לא שמעת.
דיימון מחזיק בתרופה.
ואם להאמין לאיומי הסרק שלו, הוא מתכנן ליטול אותה עם אליינה.
נדמה לי שהייתי יודע אילו אחי היה מתכנן להפוך לאנושי.
אם לשפוט על פי הבעת ההלם שעל פניך, אתה לא יודע.
אפשר לעמוד כאן בחוסר מעש ולהתווכח על ערך המילה של דיימון,
או שאפשר להתפצל ולמצוא את אימא שלך לפני שתמלוק את ראשם.
מה אתה בוחר?
חדשות רעות. דיימון חטף את אליינה,
רוצה לקחת את המסיבה למקום אחר?
כן, למיטה שלי, אם אצליח ללכת.
אלוהים אדירים.
ערב טוב, העלמה בנט.
יצאתי להליכה, וראיתי אותך מבעד לחלון. חשבתי לי, "אני מכירה אותה.
העלמה הצעירה שהרסה את חיי."
מי זאת?
לילי סלבטור.
תיזהרי.
בוני השמידה משהו יקר ערך בעבורי,
ועכשיו אני מרגישה רק רעב בלתי פוסק.
לא עשיתי את זה כדי להרגיז אותך, לילי. עשיתי את זה כדי שקאי יישאר כלוא.
בטוחני שיש דרך אחרת לחלץ את חבריי.
אין דרך אחרת, וגם אם יכולתי לעזור, לא הייתי עושה את זה.
תרדי מזה, ותצאי מכאן.
טעות שלך.
לא, בבקשה!
אני בהיריון!
תאומים.
מה?
שיהיה לך בהצלחה.
תישארי רגועה. אני אעזור לך.
מה הדבר הכי אהוב עלייך בלהיות ערפדית?
אני מניחה שאם הייתי צריכה לבחור דבר אחד, אז היכולת שלי לרפא אנשים.
אף ערפד מעולם לא אמר זאת.
טוב. אז תאיר את עיניי.
אני אוהב הכול: את המהירות, את המזון.
הכול מועצם כל כך,
וגם לנצח להיראות מעולה במעיל עור שחור,
זה לא הדבר הכי נורא שיש.
אבל אני שוכח משהו.
נזכרתי.
גם להיכנס לראש של אנשים זה כיף לא קטן.
הבית הקודם שלי.
את לא תזכרי,
אבל זה המקום הראשון שבו נישקתי אותך.
עוד זיכרון מאושר מאוד שריק מחק מראשך.
אבל זה לא אמיתי.
זאת פנטזיה.
אתה שתלת אותה בראשי.
זה העניין בעצם, לא?
עד כמה שהחיים האלה אגדיים,
הייתי מוותר על הרבה יותר אלמלא היינו עושים את זה.
חוויתי כל כך הרבה פנטזיות בחיי, אליינה,
מספיק בשביל 100 תקופות חיים.
הייתי מוותר על הכול בשביל לחיות איתך פעם אחת.
הבאת אותה איתך.
לא התכוונתי להשאיר אותה בסבונייה.
אני רוצה בזה, דיימון.
לא משנה עד כמה זה מפחיד אותי, אני לא יכולה להעמיד פנים שאני לא רוצה.
אני יודע. רצית בזה מהיום שבו נעשית ערפדית.
מבחינתך, אין דרך חזרה. -זה מעולם לא היה הסגנון שלי.
ואתה אימפולסיבי ופזיז! -ומאוהב בך בטירוף.
לנצח, לא משנה כמה זמן זה יימשך,
ואם אטול את התרופה, אליינה, זה לא ישתנה.
אני מוכן לקצת מציאות אם את מוכנה.
אני אוהבת אותך.
עד שהמוות יפריד בינינו.
לחיים.
איך את מרגישה?
לא יודעת. אני...
אני מרגישה...
הכול נראה טוב כל כך. -הכל נראה טוב.
סליחה. -קודם את.
מה דעתך על חציל בפרמזן?
את טיפוס של חצילים, אה? -זה רע?
אתה לא אוהב חצילים.
מת עליהם. רק רושם הערות.
הערות בראש. -למה? לפגישה שנייה?
לא, חשבתי על יום השנה החמישי.
תחזיקי מעמד!
אקח אותך הביתה. את תהיי בסדר.
אליינה, היי.
היי.
הפחדת אותי פחד מוות.
נדמה לי ש... אני בסדר.
מה קרה? -היינו בפגישה הראשונה שלנו.
מה? -כן.
דיימון! דיימון. אני מקבלת את הזיכרונות שלי חזרה.
דיימון, התרופה.
היא ביטלה את השליטה המוחית.
זה הצליח. -כן.
חכה.
זה לא מחלים.
דיימון, זה לא מחלים. פירוש הדבר שזה הצליח.
זה הצליח.
איך את מרגישה?
אני מרגישה...
אני מרגישה שמתחשק לי לנשק אותך.
רק רגע.
זה סטפן.
כדאי לך שזה יהיה טוב, אחי. אליינה ואני חולקים רגע.
דיימון, אל תיטול את התרופה.
מה?
איך אתה יודע בכלל?
לילי חמקה ממני, כך שזה תזמון נורא להיות אנושי.
מה קורה? -צדקת.
מוכרחים לכלוא אותה. -מה הוא אומר? אני לא שומעת יותר.
מתברר שאימא סלבטור...
אני מצטערת, אבל לא אתן שיכלאו אותי שוב.
לא הייתי חייבת להפוך לאדם הזה.
ריסנתי אותה במשך תקופה ארוכה כל כך.
אבל הבנים שלי, הם הרסו הכול.
הם רק ניסו לעזור. -תסתכלי עליי.
הם לא עוזרים!
את מדממת.
נטלת את התרופה.
את אנושית. -את לא רוצה לשתות ממני.
כן...אליינה. -בבקשה.
אני רוצה. -לא.
אליינה!
תתמקדי.
לא.
זה בסדר. זה בסדר.
בדרך כלל אנחנו לא שולפים חפצים חדים בשדה, אבל אל דאגה.
הנה. תלחצי לי את היד אם את מתקשה לנשום.
בלי לחיצות? יופי. מצוין.
קדימה. קומי, קומי.
לא, לא. אל תנסי לדבר.
שמעתי מה היא אמרה, תאומים.
פירוש הדבר שאני במקום הראשון ברשימת המבוקשים של קאי.
ברכותיי. ירדת למקום השני.
אז תודה על שהרסת את "נקודת הזריחה" המטופשת.
ואני מקווה שהתכוונת למה שאמרת, שאין דרך לצאת מהכלא.
אני מבטיחה. הוא לא יוצא.
מסיבת הרווקות הכי גרועה בעולם, נכון?
בואי נלך לבית החולים, טוב?
הגעתי דרך המנהרות. היא הגיעה דרך הגריל.
יכול להיות שהיא עדיין שם.
אנחנו בחוץ, לכי הביתה. אנחנו נתמודד איתה.
אליינה מוגנת. קום.
צריך למצוא את לילי. -כן.
אני בסדר. תודה על ההתעניינות.
התכוונת לספר לי, או שפשוט היה...
קל יותר להיות שמוק כמו שאתה בדרך כלל?
מה אתה חושב?
אני חושב שלהיות אנושי זה הדבר האחרון שאתה רוצה.
אני רוצה להיות עם אליינה, סטפן.
יש לך מושג איך ההרגשה
לשמוע את זה מאנזו?
שאין לי זכות דיבור על אם אאבד את אחי או לא?
ודאי שאני יודע מה ההרגשה. למה אתה חושב שלא סיפרתי לך?
אפשר ללכת למצוא את אימא שלנו?
תראה מה עשית לאימא שלך.
אני שבר כלי.
בעוד כמה ימים או חודשים או שנים, את תרגישי אחרת.
מה זה משנה אם אני לבד?
ומפחדת לרדת מהפסים?
אני מניחה שאהיה כמוך, נכון?
עצובה ובודדה.
לא, לא, לא. את לא רוצה לעשות את זה.
אל תעשי את זה, בבקשה.
תישארי בחיים בשבילנו, בשביל הבנים שלך,
אלו שאני יודע שעמוק בתוכך הם עדיין יקרים לך.
ואת עדיין יקרה להם.
אתה מסתכל לי בעיניים.
תמיד היו לך עיניים יפות כל כך.
אתה בסדר?
אלוהים אדירים. הכול בסדר. זה לא הדם שלי. הכול בסדר.
מה.. מה שלום בוני?
היא בסדר. דיימון נתן לה מהדם שלו.
מה איתך? מה שלום... מה שלומך? מה שלום התינוק?
האמת היא שאלו תינוקות.
מתברר שמתבשלים שם שניים.
תאומים.
טוב.
כל המרבה הרי זה משובח.
אפילו אם קאי לעולם לא יברח מהכלא הזה,
המשפחה שלי תנסה לקחת אותם מאיתנו.
מיזוג תאומים חדש של ג'מיני הוא הדבר היחיד שיכול לשלול מקאי את כוחותיו.
לא נניח להם לגלות.
איך זה אפשרי?
כי אחרי החתונה, אנחנו ניעלם.
נלך למקום שבו המשפחה שלך לא תוכל למצוא אותנו.
אלאריק, אני לא יכולה לבקש ממך לוותר על כל החיים שלך בשבילי.
את, התינוק...
התינוקות,
אתם החיים שלי,
והדבר היחיד שמעניין אותי הוא להגן עליכם.
חדשות טובות מהחזית.
בוני בסדר, ג'ו בסדר,
ולילי שקעה בתרדמת חורף ארוכה.
את נראית שקועה במחשבות. -אני זוכרת הכול,
כל רגע.
כאילו מיליוני חתיכות קטנות של הלב שלי,
התחברו מחדש.
אני זוכרת את הרגע שבו נפגשנו, את הרגע שבו התאהבנו.
כמה לא רציתי לאהוב אותך, אבל זה היה כאילו...
זה היה כאילו נסחפתי בזרם. אני... אני...
זה כילה אותי. -זה טוב, נכון?
דיימון, אני זוכרת הכול, כל נשיקה,
כל שיחה.
אני עדיין לא מבין למה זה רע.
כבר דיברנו על זה, דיימון,
על התרופה.
כשהיינו על האי. -מה? לא.
זה היה שונה לחלוטין.
באמת? כי אני זוכרת את זה כאילו זה קרה אתמול.
תיטול את התרופה יחד איתי!
ככה אדע שזה אמיתי.
ככה אהיה בטוחה שאוהב אותך
אפילו אחרי שכל זה ייגמר.
תיטול את התרופה.
תהיה אנושי יחד איתי.
פעם התגעגעתי לאנושיות.
עכשיו אני לא מסוגל לחשוב על משהו אומלל יותר בעולם.
התרחקת ממני כי לא רצית שאשנה את דעתך.
כי אתה לא רוצה בזה. -זה היה לפני הרבה זמן.
לא חשבת על זה עד הסוף. -מה? לא!
אתה מפחד לאבד אותי עד כדי כך, ששכנעת את עצמך
שאתה מסוגל לסבול חיים אנושיים.
אל תגידי לי מה לחשוב. -מה עם סטפן? מה הוא חושב?
לא אכפת לי מה סטפן חושב! אני נחוש בדעתי.
לא אניח לו להטביע אותי במעיין של אשמה ולשנות את דעתי.
דיימון, אני אוהבת אותך
יותר משאי פעם חשבתי שאפשרי מבחינה אנושית.
אני לא מנסה לפגוע בך, אבל אני לא יכולה להניח לך לעשות את זה,
לא לפני שתניח לכל האנשים בחייך לנסות להניא אותך מזה,
לנסות להניא אותך מזה, כולל אותך.
שלום?
תראו מי התעוררה.
לורנזו, זה אתה?
רק רציתי לוודא שאת בידיים טובות.
שחרר אותי כדי שנוכל לדבר כמו בני אדם מתורבתים.
זה לא יקרה.
אני יכול להמשיך מכאן.
היא שברירית.
היא צריכה להיות עם מישהו שהיא בוטחת בו.
אמרתי, שאני יכול להמשיך מכאן.
אבוא לבקר, לילי. עכשיו זה עניין משפחתי.
מוקדם יותר, שאלת אותי איך התחושה
שמשהו שאתה מטפח במשך 150 שנה נקרע מזרועותיך.
את צודקת. זה יכול להרוס.
קצת מאוחר מדי לכבוש אותי.
אף פעם לא מאוחר מדי. זה היתרון בנצח.
את תהיי אימא שלי במאה הבאה,
ובזו שאחריה ובזו שאחריה.
ויום אחד, אולי לא בקרוב,
אבל יום אחד...
את תראי בי הבן שלך.
סטפן,
אין לך מושג מהי תחושת הרס...
אבל אתה תקבל מושג
כי אני אמצא דרך להחזיר את האנשים שלי,
לא משנה מה יידרש.
בואו לאכול.
ארוחת בוקר גדולה לכבוד יום גדול!
הגיע הזמן לעוף מהמקום הזה. ל!