Az előző részekben:
- A vámpírizmus ellenszere. - Tudom, ezt Elenának akartad.
És ha már nem akarom?
Ha megpróbálkoztok valamivel, hogy visszakapcsoljon,
a legrosszabb rémálmotok leszek.
Hé, Ty, állj le!
Szervusz, anyám!
Szerinted én visszakapcsolhatom Stefan emberi énjét?
És amint megtettük,
kiszabadítjuk a barátaimat?
Eretnekként ismerték őket, vámpírok, boszorkányhatalommal.
Szörnyeteggé tett, majd cserben hagyott.
- Ő ki? - Damon kísérlete az
emberi énem visszakapcsolására.
Kitalálom, azért, hogy visszakapcsold az emberi lényemet. Azt leshetitek.
Soha többé nem hagylak el.
Anya.
El kell kapnunk Caroline-t.
Megtalálom.
Egy angyal.
Hát nem cuki kis hely?
- Imádnivaló. - Légyszi, fejtsd már ki!
Felkutatsz egy bárban,
ahol épp elégedetten vacsorázom a személyzetből,
csak hogy nyafogj nekem arról, hogy milyen szemét az anyád.
Miféle anya nem szereti a gyerekeit?
Tök mindegy. Tehát a hazugságok hálójából
nem tudta visszakapcsolni az emberi énedet.
És most embereket ennél?
Amiben tuti, benne vagyok.
Akkor minek jöttünk egy Grove Hill-i fogadóba?
Hát, úgy gondoltam,
- egy kicsit lazíthatnánk. - Jó.
Első lépés, meggyőzni, hogy még nem kapcsoltam vissza.
Anyám előadása hatástalannak bizonyult, és folytathatjuk a bulit.
Ó, nézzenek oda! Szent Stefannak terve van.
Kitalálom. Ráveszed, hogy beszéljetek az érzéseiről.
- Megkínzom, amíg meg nem törik. - Megvettem!
Emlékeztetnem kell rá titeket, hogy amikor legutóbb
azt hitte, vissza akarjuk kapcsolni, vérengzésbe kezdett?
Nem, ezúttal nem fog rájönni.
- Kinek telefonálsz? - Megkérhetném, hogy
küldjön fel még néhány törülközőt?
Köszönöm!
Éhes vagyok, gondoltam megehetnénk, aki felhozza.
Látod? Meggyőző lesz!
Jó, tegyük fel, hisz neked! Honnan veszed, hogy kíváncsi rád?
- Ó, kíváncsi Stefanra. - Damon, hallgass!
Elég sokat vállalsz ezzel magadra.
- Már elvárásai vannak. - Halljam,
- miről maradtam le? - Semmiről.
Várj egy picit! Te meg Caroline...?
Hogy dugtak-e? Bizony!
Azután, hogy bekattant?
- Nem érdekes. - Nem igazán így akartam az elsőt,
de már nem változtathatok rajta. Ejthetnénk?
Persze, kissé kínos téma, megértem.
- És miután elnyerted a bizalmát? - Lecsapoljuk a vérét,
legyengítjük, szembesítjük a valaha fontos dolgokkal.
Emlékekkel a barátairól, az anyjáról.
- Elhoztad? - Igen!
Mi az?
Caroline mindentől megszabadult.
Az anyja úgy küldte ezt a levelet, hogy a halála után kapja meg,
és megjött, de Caroline addigra már kikapcsolt.
- Ez beválhat. - Hogyne!
Ha nem a szexi Stefant akarja az emlékek ösvénye helyett.
Azt úgysem engedem.
Most meg mit csinálsz?
Italt készítünk magunknak.
Micsoda úriember!
Vacsi.
Törcsi.
Biztos, hogy ezt akarod?
Essünk túl rajta!
VÁMPÍRNAPLÓK MERT
HÁROM NAPPAL KÉSŐBB
- Stefan? - Tessék?
Mi történt?
Elkaptak minket.
- Szia! - Szia!
- Micsoda meglepetés! - Erre jártam,
gondoltam hozok a barátomnak egy kis reggeli kávét.
Kösz! Mi ez?
Hát, mokka-latte-frappé valami. Asszem.
Nyilván. Elena mesélte, hogy megtaláltátok Caroline-t.
De fura, hogy nem említette a vámpírizmus ellenszerét.
- Ne mondd, hogy szóltál róla! - Dehogy!
- Bár ahogy elnézem, te sem. - Figyelj,
tudod, hogy anyám a városban van, és kellett egy vámpírbiztos fogadó!
Van fogalmad róla, hány embert kellett megbűvölnöm?
Nem keveset, így elgondolkodtató,
hogy maradt időd még kávét is szerezni.
Hallottál valaha a Lyridákról? Ja, még én sem.
Egyébként csak egy meteorraj,
amiről anyám úgy gondolja, általa hozhatja ki a haverjait.
Csakhogy nem engedhetjük, hogy kijussanak.
Nos, meglehet, elszúrtam,
amikor átadtam neki az aszcendenst, megérzésre.
Mit tettél?
Gyere már!
Damon, azt mondtad a barátai varázslásra képes vámpírok.
Akkor a helyes kifejezés a boszorpírok.
Inkább még sohasem látott veszélyes lények.
Nem érdekes, kellesz a bűbájhoz,
hogy megnyíljon 1903 ajtaja.
- Vagyis meg fog majd keresni. - Akkor feltartjuk.
Nézd, Lily olyan, mint egy behajtó.
Ha elég ideig kerülöd, leszáll rólad.
Nem, ők végül lekapcsolják az áramot.
Jobb, ha megoldod, mielőtt az én problémámmá válna.
És soha többé ne tégy úgy, mintha törődnél velem!
Említettem már, hogy kaptunk időpontot a kis cukrászdába?
Fogalmam sincs, hogy miért fontos ez.
Tortakóstolásra.
Az esküvőre.
Gondolom te is tudod, már egyre közeleg.
Most úgy kellene tennem, mintha érdekelne a torta?
Egész éjjel itt kártyázhatok a fogadóban,
amit az esküvőre néztem ki.
Érdekeljen a torta!
Említettem már, hogy a cuki cukrászda
mellett van egy még cukibb tequilabár?
Tequila.
A kedvencem. Gin, ismét.
Hol is tartunk?
Elena! Szia!
Épp alaposan szemmel tartjuk a barátaitokat.
- Alaposan. - Igen, azt látom is.
- Ugye? - Jó hír!
Vége a műszakotoknak, én jövök.
Ez esetben indulok egyenest a nászlakosztályba.
A kaját itt találod.
És hagyunk kártyát, ha elunnád magad.
Kaja, kártya, megvan.
Nagyszerű! Nemsokára találkozunk!
- Ric! - Tessék?
Olyan jó boldognak látni!
Ó, kösz!
Szerintem fent vannak,
szóval jó mulatást!
Hát, jó.
Vámpírbiztossá tették.
Honnan tudták, hogy itt vagyunk?
Miért vagy ilyen higgadt?
- Segíts! - Már próbálkoztam.
Ne fecséreld az energiádat!
Minden mozdulatommal, mintha smirglivel csiszolgatnák a vénáimat.
Kiszárítanak minket. Leszívják a vérünket,
- majd éheztetnek. - Stefan, tudom hogy működik a kiaszalás.
A helyedben nem tenném.
Pedig szó szerint érzem a sejtjeim zsugorodását.
Tisztában vagy vele, hogy a vodka ilyenkor
olyan, mint a sós víz egy embernek?
Mi ez a kiselőadás? Fogd be!
És hadd élvezzem.
Kopp-kopp!
Elena, kitalálom, ez a rendőrösdi a te ötleted volt.
Nagyon szeretnénk visszakapni.
Jeremy meghalt, te kikapcsoltál,
és meg akartad ölni a bálkirálynőt. Azaz a legjobb barátnődet, Bonnie-t.
Nem is emlékszem, Stefan az előtt volt,
vagy az után, hogy ok nélkül kinyírt egy pincérnőt?
Asszem csak utána.
Látod, roppant ironikusnak találjuk,
hogy azt hiszitek, jogotokban áll kioktatni minket,
a gyász esetén való illő viselkedésről.
Nem prédikálni szeretnék, Caroline.
Ezt akartam átadni.
Egy levél anyukádtól, a koleszba jött pár nappal a temetés után.
Ha jól sejtem, fontos üzenet van benne.
Szerinted ez valódi?
A makulátlan kézírás? Az övé.
Emlékszem, amikor megtanított leírni a nevemet.
Na, és?
El kéne olvasnom, hogy ismét a szomorú, szánalmas, anyátlan Caroline legyek?
- Égesd el! - Mi?
Azt kértem tőled, hogy állj, és nézz hülyén? Nem.
Mondom égesd el!
Jó, de előtte talán el kéne olvasni.
Mit izgat téged?
Mi lesz, ha visszakapcsolod az emberi lényedet,
és utálni fogsz, mert tönkretettem anyukád utolsó szavait?
Ezek a szavak most tényleg a te szádból jöttek? Istenem!
Égesd el! Gyerünk!
Stefan, ne!
Ne!
Sajnálom, Elena!
Ha minket akarsz, ügyesebben kell próbálkoznod.
- Szia, Matt! - Szia!
A nő, aki mintha még sosem járt volna az éttermemben,
- ugye ő vár rád? - Klassz, korán érkezett.
Mit kellene tennem?
Csak várj tíz percet, mondd neki, hogy kések
és tartsd fel egy kicsit!
Rendben!
Úgy tudtam, épp seriffnek tanulsz.
Hála Stefanéknak, a cipőmet is alig tudom bekötni.
- Leskelődsz? - Azzal végeztem.
Most a közvetlen megközelítésre voksolok.
- Az egyik vendéged számadással tartozik. - Nem hagyhatom, hogy cirkuszolj!
Az pusztán a beszélgetés menetétől függ.
Ismerem magát.
- Néhány napja ott járt a házunknál. - Igen.
Képzelje csak, a fiával régi barátok vagyunk!
Jaj, Istenem!
Lorenzo!
- Maga az? - Tehát ismerik egymást?
Azt mondhatom, valóban kicsi a világ.
Ráadásul ez enyhe kifejezés.
Az ebédpartnerem még nincs itt. Velem tart egy italra?
Ha nem bánja, hölgyem.
Elégette a levelet.
Pedig az volt az aduászom.
Elszúrtam.
Nyugi!
Azt, hogy ügyetlenül kínzol másokat, nem kell szégyellned.
Erre vagyok én.
Alaric és Jo kihúzhatja a nászutat a lehetőségek közül.
Van egy listájuk?
Jo terhes. Nem akartak repülni.
Neked is van?
Hogy hová menjek kamu nászútra,
mielőtt megszülném a kamu kisbabámat? Nem.
És ide nem jönnék.
- Azt hittem, bejön neked. - Tényleg?
Mondd, mióta bukok én az extrém virágmintákra?
Már megbocsáss, de még sosem játszottuk
együtt az emberek vagyunk fantáziát.
Sebaj, játszhatunk. Ember vagy,
- öt év múlva hol leszel? - Könnyű, veled.
- Uncsi! Irányítószámot! - Na, jó!
Egy tribecai loftban.
A bár felett, ahol dolgozol.
Matt Donovan lettem a fantáziádban?
Jó, akkor tiéd a bár,
és amikor nem dolgozol, a kanapén ülsz,
bort töltesz nekem és masszírozod a lábamat egy hosszú nap után.
Én sebészeti rezidens vagyok.
Ez természetes.
- Gyerekek? - Hogyne, persze, lesznek.
És legalább kettő.
Tudod, hogy elszórakoztassák egymást,
miközben minket
egyéb dolgok foglalnak el.
Már mindent kitaláltál, ugye?
Na, és te? Te jössz! Öt év múlva hol leszel?
Ez már kínzás!
Nyugtalankodnak a patkányok.
Na, ez már az igazi kínzás.
Elena és Damon a közös jövőjükről ábrándoznak.
- Inkább meghalnék. - Egyszer úgyis hibáznak.
És akkor kitörünk innen.
És lecsapoljuk az első szembejövő embert.
Jaj, Istenem, mit nem adnék most egy korty emberi vérért!
Amikor valaki nyakából iszol,
és az artériája még lüktet...
azt úgy imádom!
Azt mondtad, a vénáid olyanok, akár a smirglipapír.
Olyanok.
Tereld el a figyelmemet!
- Unatkoztok? - Kopj már le, Damon!
Hoztam egy kis könnyű olvasmányt megtörtént bűnesetekről.
Érdekelne, melyik idióta támadta meg a stadion biztonsági őrét,
és tömte a szennyesbe.
- Az én voltam. - Finom módszer!
Talán jobb is, hogy anyád nincs már. Nem lenne egyszerű eltusolnia.
Miért csak engem szekálsz?
Stefan is itt van, bosszantsd őt!
Csakhogy nem Stefan roppantotta ketté egy pultos kulcscsontját.
Roppant szomorú belegondolni.
Szinte látom Lizt, ahogy hívja a szülőket,
és közli a hírt, és tanakodik, vajon mit ronthatott el.
Anyám rákos lett, Damon.
Ennyit rontott el.
Okold őt!
Egészséges hozzáállás, kicsi lány.
Ja, igazad van.
Olyannak kéne lennem, amilyenek ti vagytok Elenával.
Csak mélázgatnék egy kitalált jövőn, ami sosem jön össze.
Mert az egészséges.
Talán elképzelem, hogy életet adok kisbabáknak,
és normális családom lesz.
És állást szerzek anélkül, hogy folyton költöznék, és új életet kezdenék.
Műthetem a betegeimet anélkül, hogy beléjük zabálnék.
- Te tényleg hárpia vagy éhesen. - Érdekelne, Damon.
Milyen érzés tudni,
hogy nem adhatod meg azt, amire úgy vágyik?
- Fogd már be, Caroline! - Csupán szembesítelek a tényekkel.
Nem kell neked ez az élet.
Felőlem nyugodtan fantáziálhattok egymással,
mert ebben az életben, amiben vámpír vagy,
csupán csak nyűglődsz.
És ez olyan szomorú.
- Ezt hallgatni sem bírom. - Elena!
Nem akarom hallani, jó?
Kaphatnék kérem egy csirkés szendvicset,
és egy tányér levest?
Hogyne. Jár mellé egy adag hasáb, vagy héjában sült.
Megbocsásson, azt mondta, hogy hasáb?
Attól tartok, nem tudom, hogy az mit jelent.
Egyiket sem, kösz, és nem eszem.
Ez fájdalmas volt.
A vérdiétája elfeledtette az éttermi szokásokat?
Számomra ez az első.
Mit gondol, miért vagyok dadogó bolond?
- Miről beszél? - Ó, azt hittem, tud róla.
Börtönben sínylődtem az elmúlt száz év során.
Ez kiváló kifogás.
Lily, átváltoztatott, majd ott hagyott egy rakás fejetlen hullával.
Azt is mondhatná, hogy elfelejtette a kabinom számát.
Bárcsak így lett volna!
Miután átváltoztattam, a barátaimmal elrabolt a Gemini Gyülekezet.
Ó, vagy úgy.
Tehát mindvégig azt hitte, hogy cserben hagytam.
Sosem tennék ilyet, Lorenzo.
Megköszönném, ha nem említené a fejetlen hullákat többé.
Az a szokásom a múlté.
Legalább ez is közelebb hozta magukat Stefannal.
Vagy mégsem?
Nem tehetnek róla,
de felidézik életem egy komor időszakát.
Nem anyai ösztönök vezérelték, gondolom.
Nem, ellenkezőleg,
egész más ösztönök.
Tudja, egy börtönvilágban rekedtem hat társammal.
Gondoskodtam róluk, miközben éheztünk.
Beértük heti két csepp vérrel, hogy beosszuk az adagot.
Szenvedés lehetett.
A hűség sosem szenvedés, Lorenzo.
De lássuk be, nem illik ilyen személyes ügyeket megvitatni!
Remélem éhes, olybá tűnik, hogy a társam felültetett.
Bonnie Bennett.
Tudja, az útitársaim továbbra is a börtönvilágban rekedtek,
Ms. Bennett segít őket kiszabadítani.
Ó, valóban?
- Még keresem. - Elment.
- Megkértelek, hogy tartsd fel! - Nem tudtam, Enzóval volt.
- Mikor indultak el? - Nem tudom, de jobb, ha sietsz!
Tudtad te, hogy ebben a házban mennyi rejtekhely van?
Nagyon kedves, hogy hazakísért.
Bonnie, megvagy?
De akkor is fölöslegesen aggódik az aszcendens miatt.
Damon biztosított róla, hogy minden rendben lesz.
A fiáról még sokat kell tanulnia.
Ezt mégis hogy érti?
Nos, nem a legmegbízhatóbb cimbora.
Most már rájöhetett.
Szórakoztatónak tartja?
Ellopták tőlem az aszcendenst.
A családom megmentésének egyetlen módját.
- A családja? - Tudja, mi vagyok, Lorenzo.
Látta a borzalmakat a hajón.
Csupán a rabtársaim tudták megakadályozni,
hogy ismét azzá a szörnyeteggé váljak.
Az igazi családja itt él ebben a házban.
- Takarodjon! - Kérem, nyugalom!
Azt mondtam, takarodjon!
Caroline-nak nincs igaza. Nem nyűglődöm.
- De szeretnél ember lenni. - Te magad mondtad.
Ha ember lennék, nem működne!
Pontosan, nem működne.
Emberként Stefan kéne.
- Miért viselkedsz ilyen furcsán? - Ismerd el, mit akarsz!
Most milyen választ vársz erre?
Mondjam azt, hogy sosem leszek 100 százalékban
elégedett a vámpírléttel? Igaz.
De elvagyok én így.
Mivel így legalább veled lehetek örökre.
És már a gondolat is épp elég számomra.
Neked miért nem elég?
Ó, de jó, a drága mama.
Nyugodtan vedd fel!
- Remélem, csak véletlen. - Merre jártál?
- Ki vagy te, az anyám? - Ott van nálad?
- Mi van nálam? - Az aszcendens.
Nincs ott, ahol hagytam. És kétlem, hogy a szobalány vitte el.
Talán csak elkeverted.
Az egyetlen, ami visszahozhatja a társaimat.
- Biztosan nem kevertem el. - Nincs nálam.
Nézd meg a kanapépárnák mögött!
Nem fogtad fel, fiam? Szükségem van rá!
Bevallom, nem áll az első helyen a prioritási listámon.
Keresd meg!
Különben esküszöm, könnyű szívvel pusztítok el
valamit, ami ugyanolyan fontos számodra.
Egy régi dobozba dugtad?
Anyádtól tanultad a biztos rejtekhely művészetét.
Úgysem tennéd meg.
Hozd el az aszcendenst,
különben puszta kézzel töröm össze a vámpírizmus ellenszerét!
Mintha vagy 100 fok lenne idebent.
Nekem mondod?
És beszél!
Olyan csendes voltál, amikor belekötöttem Elenába.
Már attól féltem, hogy megsajnáltad.
Csak nehezen tudtam szóhoz jutni, ennyi.
Sokkal jobb!
Melegen ajánlom.
Jó így nekem.
Köszönöm!
Egész biztos?
Mert, ha akarod, segíthetek.
Mondom, jó így.
Hallottam én.
Tudod, mit hallok még?
A szívedet.
És zakatol.
Talán idegesítelek?
Caroline.
- Mikor kapcsoltad vissza? - Miről beszélsz?
Az emberi éned már jó ideje vissza van kapcsolva.
Damon és Elena tudta, hol vagyunk, mert elárultad nekik.
És ezért is kötözködnek csak velem.
- Hát, te hőgutát kaptál! - Ennyire ostobának nézel, Stefan?
Néhány napja még letépted a ruháimat, most meg meg sem csókolnál.
Mi a baj?
Nem szeretnéd kihasználni?
Nem szúrnád el a nem létező kapcsolatunkat?
Kérlek, hagyj!
Ne izgulj, drágám!
A csókolózástól is elment a kedvem.
Ne is gyere közelebb!
Fogalmad sincs, mit művelsz.
Pontosan tudom, mit művelek.
Megvédem magamat.
Kivételesen önző vagyok.
Bírom, ha egy nő határozott,
de add át a nyamvadt aszcendenst, és ígérem, Kai nem juthat ki!
Ó, szóval megígéred. És adhatunk a szavadra?
Nem Kai a gond.
Akik kiszabadulnának, milliószor erősebbek nála és nálunk,
és tuti istenien mulatnának az emberré vált Elenával.
- Anyám megszerezte a szert. - Miről beszélsz?
Ha nem adom át neki, megsemmisíti.
A saját anyád képes megzsarolni?
Az alma nem esett messze a fájától.
Állj!
Ha ezt átadom, feláldozom önmagam ismét.
Kockáztatom az életemet ismét, holtan végezhetem ismét!
Ne húzz velem újat, Bon-Bon!
Mit szeretnél? Emberi életet Elenának?
Boldogságot, hogy nélküled vénüljön meg?
Ha valóban ezt akarod, már rég átadtad volna az ellenszert.
Tévednék?
Mondd, tévednék?
Ismerlek, Damon.
Veled töltöttem négy hónap...
minden napját.
És megjártuk a poklot oda és vissza szó szerint.
És ilyen rémültnek még sohasem láttalak.
Nem az bánt, hogy mi lesz, ha nem adod át a szert.
Attól félsz, amit az tenne vele.
Ha azt hiszed, elbírsz velük, akik megölnének engem,
és mindenki mást, aki az útjukba állna,
majd eltöltenél 70 évet nézvén Elenát megvénülni és meghalni,
ha ezt akarod...
vedd el!
Hála az égnek! Uzsit kapok.
Szálljon ki a járműből!
- Anyu, mit akarsz... - Mondom, szálljon ki a járműből!
Letartóztatom Chris Benton,
- Jason Hughes és... - Anyu! Én vagyok az, Caroline.
Félek, ez nem igaz. Az én lányom kedves, figyelmes.
Gondoskodik a szenvedőkről.
Nem vagy valós. Nem lehetsz az.
Én jó embernek neveltem a lányomat.
- Hagyj! Tudom, mit művelsz. - Tudja, mennyire fájna, ha így látnám.
- Elég volt! Hagyj már! Nem lehetsz itt. - Maga nem az én lányom.
Tudom, mit művelsz velem, Stefan. Anyu meghalt. Halott.
Ez csak kamu!
Hatásos. Add át magad a fájdalomnak!
Éheztetni, kivéreztetni,
fantáziákat ültetni a fejembe? Ez volt a terved?
- Ideje visszatérned, Caroline. - Hagyj engem békén!
Megmutatok valamit. Fogd meg a kezem!
Mondom, hagyj engem békén!
Segíthetek, ha engeded.
Csak kérlek, fogd meg a kezem!
Caroline, kérlek!
Nem kérek a segítségedből.
Azt akarom, hogy halj meg.
Megint zakatol a szíved. Hadd hozzam helyre!
Ne, kérlek, állj!
Tessék!
Tű és cérna, ahogy parancsoltad.
Megtudhatnám, hogy szottyant hirtelen kedved a varráshoz?
Caroline-nal egész nap az erdőben voltunk.
Egy játékmacit kerestünk.
És most meg akarja javítani.
Roppant céltudatos lány.
- Igen, tudok róla. - Köszönöm!
- Mi a fene ez? - Ez egy emlék.
Egy valódi.
Köszönöm!
Amúgy látnod kellett volna Caroline-t,
amikor a maci szétszakadt.
Jó barát vagy, Stefan.
Remélem, egy nap annál több is leszel.
Haldoklom. Jogom van a nyíltsághoz.
Időspórolás.
Úgy érzem, erre nem alkalmas az idő sem nekem, sem senki,
hiszen annyi minden történik.
- Persze, okolj csak engem! - Nem, úgy értettem...
ha valami újat kezdenék vele, az legyen tökéletes!
Nem kell bánat, fájdalom, gyász.
Akkor várhatsz egy ideig.
Én türelmes vagyok.
Ezt szívesen postára adnám.
Kösz, nem! Még dolgozom rajta. Majd holnap feladom.
Tudom már, mit akarok írni,
csak...
én is tökéletesre szeretném.
Ilyen egy jó anya.
Remélem is.
Látni akarom a többit.
Hadd lássam őt!
Várj!
Várj! Anyu!
Anyu! Én vagyok az, Caroline.
Kérlek, gyere ki hozzám!
Beszélnem kell veled.
El akarom olvasni a leveledet.
Anyu, kérlek!
Anyu!
Anyu! Gyere vissza!
Vedd rá, hogy visszajöjjön!
- Nem tudom. - Kérlek,
mutasd megint azt az emléket, légyszi!
Látni akarom anyut. Látni akarom, mi állt abban a levélben.
Már átadtuk a levelet.
Nem!
Szerinted mit akart elmondani?
Már sosem tudhatjuk meg.
Nem!
Miattam. Minden az én hibám. Ne!
Meg akartalak ölni. Majd kikapcsoltattam veled,
- majd mi... Jaj, Istenem! - Nyugodj meg!
- Semmi baj! - Borzasztóan sajnálom.
Nagyon elszúrtam. Mindent tönkretettem.
Mondd, hogy nálad van az aszcendens!
Nem lehet. Nincs nálam.
Akkor tisztában vagy azzal, mi következik.
Mint a régi szép időkben.
Elszúrom, és büntetést kapok.
Van, ami sosem változik.
Hagyjuk a színjátékot! Jól tudjuk, hogy szívességet tettem.
A megkönnyebbülés, amit érzel,
azért fog el, mert Elena így sosem hagyhat el.
Meghoztad helyette a döntést.
Nem bűn az.
Ha boldogok vagytok, sohasem kell megtudnia.
Várjunk csak!
Elenát örökké magadhoz láncolni?
Pontosan ezt akartad.
Ez egyáltalán nem lenne büntetés.
Damon?
- Damon. Csak nem... - A vámpírizmus ellenszere.
Ott hagytam, hogy megtaláld.
Mivel Damon sosem adta volna át neked.
- Igaz ez? - Elena, megmagyarázom.
Úgy érzem, van miről beszélnetek.
Hogy van?
Mit csinálsz?
Csak hazamegyek lezuhanyozni, meg inni egyet.
Mi lesz Caroline-nal?
- Most látni sem akar. - Stefan!
Most tér vissza ezerrel a szívébe minden érzelem, amit kizárt.
Nem kell kioktatnod arról, hogy működik az emberi kapcsoló, Ric.
Hidd el, most nem kíváncsi rám!
Talán eldönthetné ő, hogy mit akar.
Szia!
- Caroline... - Ne!
Ne!
Jól vagy?
Hogy lehetnék jól?
Miután annyi mindent elszúrtam.
Miattam nem kell aggódnod. Nem fogom...
kikapcsolni ismét.
De...
te, meg...
mi...
ez...
Most ki kell szabadulnom innen.
Hát eljött.
1903-ban
beteg voltam.
A saját családom magamra hagyott.
Maga pedig a szárnyai alá vett, és megmentett.
Kiderült, hogy a hűség számomra is előbbre való.
Olyan csöndesek a mai kocsik.
Alig hallani, hogy jönnek.
Ki akartam szellőztetni a fejem.
Csaknem balesetet okoztam.
Bocsánatot kértem.
De nagyon megijesztettem a vezetőt azzal, hogy elé sétáltam.
A szíve dobként dübörgött. Láttam a nyakán a pulzusát.
Ekkor elfeledkeztem a gondjaimról.
Nem kínzott fájdalom...
kétségbeesés,
sem magány.
Félek, elragadtattam magam.
Mit tettem?
Semmi baj.
Nyugodjon meg!
Tehát az öt év múlva játék
és a beszélgetés a jövőről...
Utólag már nem is tűnik játéknak, ugye?
Persze, megértem.
Ha ezt megiszom...
minden megváltozik.
Csak sosem hittem, hogy megkapom.
Ezzel ketten vagyunk.
Anyám meg akarta semmisíteni...
és nem akadályoztam meg.
Miért nem?
Mert az öt év múlva fantázia megrémített.
- Megijedtem. - Damon, az egy buta játék volt.
Én öt év múlva csak téged látlak.
Te a teljes jövődet látod, és szeretném, hogy megkapd.
Hogy egy nagyvárosban élj sebészként, és legyen családod.
Akkor miért titkoltad előlem,
és miért hagytad volna megsemmisülni?
Mert egy idióta vagyok, és önző.
És annyira szeretlek, hogy nem akarlak elveszíteni.
Ez így...
túl bonyolult.
Adjuk másvalakinek!
Bonnie anyjának vagy Caroline-nak.
- Bonnie anyjának nem kell. - Jó.
Akkor biztosan hosszú a vámpírok listája,
akik bármit megadnának érte.
Te fogod meginni.
Csakhogy én így nem akarom.
Én sem akarok nélküled élni.
Akkor is megiszod.
És én is iszom veled.
- Mi? - Nélküled nem kérek
a jövőből.
Én is emberré változom.
VÁMPÍRNAPLÓK változom.