Viděli jste...
-Lék na upírství. -Vím, že jsi ho chtěl pro Elenu.
Co když už ho nechci?
Pokud se pokusíte vrátit mi lidskost,
stane se ze mě vaše nejhorší noční můra.
Tyi, přestaň!
Dobrý den, matko.
A věříš, že se mi podaří Stefana znovu spojit s jeho lidskostí?
A až to udělám,
tak půjdeme zachránit mé přátele?
Byli známí jako kacíři, upíři se schopností čarodějů.
Udělala ze mě monstrum, a pak mě opustila.
Kdo to je?
Damonův chabý pokus vrátit mi mou lidskost.
Budu hádat. Pak mi ty vrátíš mou lidskost. To si nemyslím.
Už tě nikdy znovu neopustím.
Matko.
-Musíš jít po Caroline. -Najdu ji.
Andílek.
No není tohle místo roztomilé?
-Rozkošné. -Dobře, nechám se podat.
Našel jsi mě v baru,
kde jsem se spokojeně krmila na číšníkovi,
abys tu mohl fňukat o tom, jaká mrcha je tvoje máma...
Jaká matka nemiluje vlastní děti?
To je fuk. Tak si vymyslela snůšku lží
a nedokázala ti nahodit lidskost
a teď chceš jíst lidi, což mi rozhodně nevadí.
Tak co sakra děláme v hotýlku v Grove Hill?
Říkal jsem si, že by nám bodla trocha oddychu.
Určitě. Musíme ji přesvědčit, že mám vypnutou lidskost.
Že na mě setkání s matkou nemělo účinek a že chci pokračovat v jízdě.
To se podívejme.
Svatoušek Stefan má plán.
Nech mě hádat. Ten, kdo drží kotě, si bude vylévat srdíčko?
-Budu ji mučit, dokud nepodlehne. -Beru.
Mám vám připomínat, že naposledy, když si Caroline myslela,
že se jí snažíme nahodit lidskost, začala vyvražďovat lidi?
Tentokrát na to nepřijde.
-Komu voláš? -Můžete nám sem poslat ručníky?
Děkuju.
Mám hlad, tak jsem si říkal, že sežereme toho, kdo je přinese.
Vidíš?
Bude přesvědčivý.
Fajn. Řekněme, že ti uvěří. Jak víš, že tě bude chtít vidět?
Bude chtít.
-Damone, sklapni. -Je to pro tebe trochu zapeklité, že?
Bude toho očekávat hodně.
-Dobře, co mi tu nedochází? -Nic.
Počkej chvíli. Ty a Caroline jste...
Si to spolu rozdali? Jo.
A to potom, co vypnula... To je fuk.
Nechtěl jsem, aby to tak proběhlo,
ale nemůžu to změnit, tak co to nechat plavat?
Dobře. Bolavé místo. Chápeme.
A co uděláme, až ti bude věřit?
Připravíme ji o krev a oslabíme ji,
pak ji zahltíme vším, důležitým...
Vzpomínkami na to, kým byla, na její kamarády, na mámu.
-Přinesla jsi to? -Ano.
Co je to?
Caroline se vzdala všeho ze svého života.
Tenhle dopis poslala její máma, měl dorazit po její smrti,
což se stalo, ale Caroline už vypnula svou lidskost.
-To by mohlo zabrat. -Jo.
Pokud místo útoku na její vzpomínky nechce chvilku se sexy Stefanem.
To nedovolím.
A teď děláš co?
-Jen nám míchám drink. -Ty jsi ale gentleman.
Večeře.
Ručníky!
Určitě do toho chceš jít?
Ať už je to za námi.
UPÍŘÍ DENÍKY VI. 19. díl: Protože
O TŘI DNY POZDĚJI
Stefane?
Jo?
Co se stalo?
Chytili nás.
-Zdravíčko. -Ahoj.
-To je mi ale překvapení. -Byl jsem poblíž.
Stavil jsem se a přinesl kamarádce trochu ranního povzbuzení.
Díky. Co to je?
To je mocha latte frappuněco. Nevím. Tipnul jsem to.
Je to vidět.
Elena mi řekla, že jste našli Caroline, což je super.
Ale je zvláštní, že se vůbec nezmínila o léku na upírství.
-Prosím, řekni, že jsi nic neřekla. -Ne.
-Očividně ani ty. -Jo. Měl jsem plno práce.
Máma je ve městě. Musel jsem zabezpečit hotel proti upírům.
Máš tušení, kolik lidí jsem tam kvůli tomu musel ovládnout?
Nejspíš pěknou řádku, což mě nutí k zamyšlení,
kdy sis našel čas, abys kámošce přinesl kafe?
Slyšela jsi o dubnových lyridech? Jo, ani já ne.
Jde o pitomou kometu, o níž si máma myslí,
že dostane přátele z vězení z roku 1903.
Dobře, ale my je ven nepustíme.
Možná jsem tu možnost posílil tím,
že jsem jí dal ascendent.
Cože jsi?
Pojď sem.
Damone, to ty jsi řekl, že její přátelé jsou upíři s magií.
Odborný termín je myslím čaropíři.
Jsou to zrůdy, s nimiž jsme se ještě nikdy nesetkali.
Na tom ale nesejde, k otevření dveří
do 1903 pořád potřebuje tebe, Bonnie.
-Takže mě přijde hledat. -Tak ji budeme zdržovat.
Hele, Lily je jako výběrčí dluhů.
Nechá tě být, když jí to dost dlouho nebudeš brát.
Ne. Nakonec ti vypnout proud.
Radši to nějak sprav, než se stane mým problémem.
A už se tu znovu neukazuj a nepředstírej, že ti na mně záleží!
Řekla jsem ti, že jsem nám zajistila to milé pekařství za kampusem?
Netuším, o čem mluvíš.
O ochutnávání svatebních dortů na naši svatbu.
Nemusím ti to připomínat. Už je skoro za rohem.
Teď se mám tvářit, že mi záleží na chuti našeho svatebního dortu?
V noci jsem hrála Rummy v hotelu, který jsme měli omrknout na svatbu.
Zájem o dort můžeš předstírat.
Zmínila jsem, že to pekařství je hned vedle ještě milejšího tequila baru?
Tequila.
Má oblíbená. Gin. Zase.
Po kolikáté už?
Eleno! Ahoj.
-Dávali jsme pozor na tvé kamarády. -Jo, vážně.
Jo. To vidím.
Dobrá zpráva. Vaše směna skončila. Přišla jsem vás vystřídat.
V tom případě zamířím do líbánkového apartmá.
Zásoby jsou tady.
Karty jsou támhle, kdyby ses nudila.
-Zásoby, karty, mám to. -Jo. Super. Uvidíme se za pár hodin.
-Ricku? -Jo?
Vážně tě ráda vidím šťastného.
Díky.
Asi jsou vzhůru, takže se bav.
Fajn.
Zabezpečili hotel proti upírům.
Jak vůbec věděli, že jsme?
Proč jsi tak klidný? Pomoz mi.
Protože už jsem to zkoušel. Plýtváš energií.
Při každém pohybu mám pocit, že mi brusný papír jezdí po žilách.
Snaží se nás vysušit. Nejdřív nám odčerpají krev,
-pak nás vyhladoví. -Vím, jak vysoušení probíhá, Stefane.
To bych být tebou nedělal.
Doslova cítím, jak se mi scvrkávají buňky.
Je ti jasné, že pro vysychajícího upíra je vodka
-jako sůl do ran pro člověka? -Co má být s tím kázáním?
Sklapni a nech mě, ať si ji vychutnám.
Ťuk, ťuk.
Eleno.
Budu hádat, policejní dozor lidskosti byl tvůj nápad.
Vážně tě chceme zpátky, Caroline.
Pamatuješ si, jak zemřel Jeremy a ty sis vypnula lidskost?
A snažila ses zabít královnu plesu neboli tvou nejlepší kámošku Bonnie?
Mám okno. Stefane, bylo to předtím, nebo potom,
co bezdůvodně zabila jednu číšnici?
Myslím, že potom.
Pochop, se Stefanem nám připadá trochu ironické, že si myslíš,
že nám můžeš radit, jak se vyrovnat se smrtí milovaného.
Nepřišla jsem ti sem kázat, Caroline.
Jen jsem ti přišla ukázat tohle.
Pár dní po pohřbu na kolej dorazil tenhle dopis
od tvé mámy.
Zřejmě je v něm něco, co ti chtěla říct.
Připadá ti opravdový?
Její naprosto dokonalý rukopis? Jo.
Vzpomínám si, jak mě učila psát své jméno kurzívou.
A co?
Mám si ho přečíst a stát se zase ubohou Caroline bez matky?
-Spal ho. -Cože?
Řekla jsem, abys stál a tupě se tvářil? Ne!
Řekla jsem, abys ho spálil.
Možná bych si ho měl nejdřív přečíst.
Co ti na tom záleží.
Co se stane, až zase zapneš svou lidskost
a budeš mě nenávidět, že jsem zničil poslední slova tvé mámy?
To jsi ze svých úst vážně vypustil? Bože.
Spal to! Hned!
Stefane, ne!
Ne.
Ne!
Je mi líto, Eleno,
ale pokud nás chceš zpátky, budeš se muset snažit mnohem víc.
-Ahoj, Matte. -Ahoj.
Žena, s kterou máš schůzku, už sedí v restauraci.
No super. Přišla brzy.
Tak co chceš, abych udělal?
Počkej 10 minut, řekni jí, že mám zpoždění
a zdržuj ji, dokud nenajdu, co potřebuju.
Dobře.
Já myslel, že se budeš někde učit na šerifa.
Kvůli Stefanovi a Caroline si stěží dokážu zavázat boty.
-Ty tu někoho špehuješ? -S tím jsem už skončil.
Rozhodl jsem se, že nejlepší je přímý přístup.
-Jeden z hostů mi dluží odpovědi. -Nechci tu žádné trable, chlape.
To bude záležet na průběhu rozhovoru.
Já tě znám.
-Nedávno ses zastavil u mého domu. -Ano.
A náhoda tomu chtěla, že jsem dobrý přítel tvého syna.
Božínku.
Lorenzo.
-Jsi to ty. -Vy dva se znáte?
Na mysli mi vytanulo úsloví, že je svět malý.
Stejně tak, že je to mírně řečeno.
Má společnice ještě nedorazila. Nedáš si se mnou něco k pití?
Nejsem proti.
Spálila dopis.
To bylo moje eso v rukávu. Projela jsem to.
Hele.
Za to, že ti nejde mučení lidí, se nemáš proč stydět.
Od toho máš mě.
Alaric s Jo můžou tohle vyškrtnout z jejich seznamu líbánkových míst.
Mají seznam?
Jo je těhotná. Nechtějí nikam odletět.
-A ty máš seznam? -Kam chci odjet
na mé fiktivní líbánky, než porodím své fiktivní dítě? Ne.
Ale tady ne.
-Já myslel, že se ti tady líbí. -Vážně?
Co z přemrštěných květinových vzorů ti připomíná Elenu Gilbertovou?
To pardon, slečinko. Asi jsme nikdy nehráli na předstírání, že jsme lidi.
Dobrá, zahrajme si ji. Jsi člověk.
-Kde budeš za 5 let? -To je snadné. S tebou.
-Nuda. Budu chtít PSČ. -Dobře.
V bytě v Tribece, nad barem, ve kterém pracuješ.
Ve své fantazii jsi ze mě udělala Matta Donovana?
Dobře. Ten bar vlastníš.
A když tam nepracuješ, tak sedíš na našem gauči,
naléváš mi víno a masíruješ mi nohy
po dlouhém dni na operačním sále.
Jsem rezidentkou na chirurgii.
Samozřejmě.
-Děti? -Jo, jistě, jednou.
Ale měli bychom mít nejspíš dvě,
aby si mohly dělat navzájem společnost,
když nás budou rozptylovat jiné věci.
Všechno to máš naplánované, viď?
A co ty? Je řada na tobě. Kde budeš za 5 let?
Tohle je mučení!
Vypadá to, že krysy jsou neklidné.
Jako skutečné mučení.
Elena a Damon žvaní o společné budoucnosti.
-Prostě chci zemřít. -Nakonec udělají chybu,
a až se tak stane, chytíme se jí
a vysajeme prvního člověka, který se nám dostane do zubů.
Bože, co bych dala za doušek lidské krve.
Víš, když se krmíš z něčího krku
a jeho tepna pořád pulzuje,
to vážně miluju.
Já myslel, že jsou tvé žíly jako brusný papír.
Jsou.
Pomoz mi na to přestat myslet.
-Už se nudíte? -Jdi pryč, Damone.
Přinesl jsem vám lehké čtení ze sekce skutečných zločinů.
To mě zajímá. Který z vás dvou idiotů napadl ochranku stadionu
a nacpal ho do prádelního vozu?
-To jsem prosím byla já. -Skvělé provedení.
Nejspíš je dobře, že tvá máma zemřela, dalo by to práci ututlat.
Proč si dobíráš jen mě?
Stefan je tu taky. Otravuj jeho.
Protože Stefan nezlomil barmanovu klíční kost vedví.
Víš, je to vlastně dost smutné.
Úplně teď vidím Liz, jak volá rodičům
smutnou zprávu, přemýšlí, kde jako matka zklamala.
Dostala rakovinu, Damone. V tom zklamala.
Obviňuj ji. To je zdravý přístup, Caroline.
Víš ty co? Máš pravdu. Měla bych být spíš jako ty s Elenou,
hrát si na co by, kdyby o budoucnosti, kterou nemůžu mít,
protože to je zdravé.
Možná budu předstírat, že můžu porodit děti
a mít normální rodinu.
A získat práci, aniž bych každých pět let musela začínat znovu.
Mohla bych operovat své pacienty, aniž bych se z nich chtěla krmit.
-Vyhladovělá jsi vážně mrcha. -To mě zajímá, Damone.
Jaký je to pocit, když někomu nemůžeš dát život, po kterém touží?
Sklapni, Caroline.
Jen se říkám, jak to je, Eleno.
Tenhle život jsi nechtěla.
Na vysněnou zemi si můžeš hrát, jak chceš,
ale v tomhle životě, kde jsi upírem,
se budeš vždycky jen spokojovat s něčím horším, a to je tak smutné.
Nebudu to poslouchat.
Nechci to slyšet, jasný?
Mohla bych si dát kuřecí sendvič a misku polévky?
Jasná páka. A to si dáte s přílohou hranolek, nebo slupek?
Promiňte, řekla jste slupek? Obávám se, že nevím, co to je.
Ani jedno, díky. A já si nedám nic.
To bolelo.
Copak? Kvůli krevní dietě zapomínáš, jak to chodí v restauracích?
Tahle je mou první.
Jak jsem si vedla? Jako koktající idiot?
-O čem to mluvíš? -Já myslela, že o tom víš.
Uplynulých 100 let jsem byla uvězněna.
Tahle stará povídačka.
Lily, proměnila jsi mě a nechala na lodi plné bezhlavých mrtvol.
Nebylo by snazší říct, že jsi zapomněla číslo mé kabiny?
Kéž by.
Ne. V tu noc, kdy jsem tě změnila,
mě a mé přátele chytil coven Blíženců.
Chápu.
Celou tu dobu sis myslel, že jsem tě opustila.
To bych nikdy neudělala, Lorenzo.
Budu ráda, když už bezhlavé mrtvoly nebudeš zmiňovat.
To vše je už minulostí.
Alespoň vás se Stefanem něco spojuje.
Nebo možná ne.
Nemohou za to,
ale připomínají mi velmi temné období mého života.
Mateřskými instinkty zrovna dvakrát neoplýváš.
Právě naopak. Nasměrovala jsem je jinam.
V tom vězeňském světě jsem byla uvězněna s 6 dalšími,
starala jsem se o ně, když jsme hladověli,
přežívali jsme jen na dvou kapkách týdně,
aby nám vydržely zásoby.
To zní jako povinnost.
Tou oddanost není nikdy, Lorenzo.
Pokud něco, tak je nevychované mluvit o takových osobních věcech.
Doufám, že máš hlad.
Zdá se, že má společnice na oběd nepřijde.
Bonnie Bennettová.
Mí společníci totiž zůstávají uvězněni ve vězeňském světě.
Slečna Bennettová se nabídla, že je odtud dostane.
Opravdu?
Pořád hledám.
-Už je pryč. -Měl jsi ji zdržet.
Nemohl jsem, byla s Enzem.
-Kdy odešli? -Nevím, ale radši si pospěš.
Víš, na kolika místech můžeš v tomhle domě něco schovat?
Jsi milý, že jsi mě doprovodil.
Bonnie, jsi v pořádku?
I tak si myslím, že nemáš důvod se o ascendent obávat.
Damon mě ujistil, že vše bude v pořádku.
O svém synovi se toho máš ještě hodně co učit.
Co tím myslíš?
Není to nejdůvěryhodnější člověk.
Myslel jsem, že to víš.
Přijde ti zábavné,
že jsem přišla o ascendent,
že jsem přišla o jedinou možnost, jak zachránit mou rodinu?
-Tvou rodinu? -Víš, co jsem zač, Lorenzo.
Na té lodi jsi viděl hrůzy, které jsem napáchala.
Lidé v tom vězeňském světě jsou to jediné, co mě drží na uzdě.
Tvá pravá rodina je přímo tady v tomto domě.
-Vypadni. -Lily, uklidni se.
Řekla jsem, abys vypadnul!
Damone, Caroline nemá pravdu. S ničím se nespokojuju.
-Ale chceš být člověk. -Sám jsi to řekl.
Kdybych byla člověk, tak nám to neklape.
Přesně, nefungovalo by to. Jako člověk sis vybrala Stefana.
-Proč se takhle chováš? -Přiznej si, co chceš, Eleno.
Co ti mám říct, Damone?
Že se nikdy plně nesmířím s tím, že budu po
zbytek věčnosti upírem? Dobře.
Ale já se s tím smířila,
protože to pak znamená, že budu navždy s tebou,
a jen pomyšlení na to mi úplně stačí. Proč to nestačí i tobě?
Paráda, nejdražší matinka.
Jen to vezmi.
-Doufám, že mi voláš omylem. -Kde jsi byl?
-Jsi snad moje matka? -Máš to u sebe?
-A co? -Ascendent.
Není tam, kde jsem ho nechala, a pochybuju, že ho vzala hospodyně.
Možná jsi ho někam založila.
Jen díky němu osvobodím mé lidi,
-nikam jsem ho nepřendala. -Já ho nemám.
-Tak začni hledat pod polštáři. -Asi jsi mě neslyšel, synu.
Chci ho zpět.
Právě teď to není jeden z mých největších problémů, matko.
Najdi ho, nebo si buď jist,
že zničím něco, co je ti velmi drahé.
Schované v krabici od bot.
Ukrývat předměty ses zřejmě učil od své matky.
-To bys neudělala. -Přines mi ten ascendent,
nebo lék na upírství vlastníma rukama zničím.
Je tu horko jako v peci.
O tom mi povídej.
On mluví.
Byl jsi tak potichu, když jsem rejpala do Eleny.
Bála jsem se, že jsi ji začal litovat.
Ne, jen bylo těžké něco říct, to je vše.
Mnohem lepší.
Vřele to doporučuju.
To je dobrý, díky.
Jsi si jistý?
Protože ti můžu pomoct, pokud budeš chtít.
Řekl jsem, že je to dobrý.
Já tě slyšela.
A víš, co ještě slyším?
Tvé srdce,
které tluče jak o závod.
Znervózňuju tě?
Caroline.
-Kdy sis své emoce zapnul? -O čem to mluvíš?
Svou lidskost máš zpět celou dobu, že?
Damon a Elena věděli, kde jsme, protože jsi jim to řekl,
a proto se naváželi jen do mě.
-Musíš mít úžeh. -Jak hloupá jsem, Stefane?
Nedávno jsi ze mě serval oblečení. Teď mě ani nepolíbíš?
Co se děje?
Nechceš mě využít?
Nechceš zničit náš neexistující vztah?
Přestaň, prosím.
Klídek, Stefane.
Stejně už se s tebou líbat nechci.
Už ani krok dál.
-Nevíš, co děláš, Bonnie. -To vím úplně přesně.
Chráním se. Úplně poprvé upřednostňuju sama sebe.
Proti holčičí moci nic nemám, ale dej mi ten ascendent
a slibuji, že Kai neuteče.
Slibuješ? To má být nějaká záruka?
Tady už nejde o Kaie. Lidé, které by to osvobodilo,
jsou milionkrát silnější než on a my
a ani nechtěj, abych ti říkala, jak by si užili s nově lidskou Elenou.
Ten lék má moje máma, Bonnie.
-O čem to mluvíš? -Pokud jí ho nedonesu, tak ho zničí.
Takže tě vydírá tvá vlastní matka?
Jablko zřejmě nepadá daleko od stromu.
Dost!
Pokud ti ho dám, tak se opět sama obětovávám,
opět riskuju můj život. Opět bych mohla zemřít.
Nechceš mě vyprovokovat, Bon-Bon.
Co chceš? Aby byla Elena člověk,
byla šťastná a zestárla bez tebe?
Pokud to skutečně chceš, tak bys jí ten lék už dal.
Mýlím se?
Ptala jsem se, jestli se mýlím?
Znám tě, Damone. Strávila jsem s tebou 4 měsíce,
ve dne i v noci.
Doslova jsme si prošli peklem a vrátili se z něj
a teď jsi vyděšenější, než jsem tě kdy viděla.
Nejde o to, co se stane, pokud Eleně ten lék nedáš.
Bojíš se toho, co se stane, když jí ho dáš.
Pokud věříš, že to zmákneš, tak pusť lidi, kteří chtějí zabít mě
a kohokoliv, kdo jim bude stát v cestě,
a pak můžeš dalších 70 let sledovat Elenu stárnout a umírat.
Pokud si to přeješ, tak si ten ascendent vezmi.
Díkybohu. Čas na sváču.
Vystupte si.
-Mami, co to dě... -Řekla jsem, abyste si vystoupila.
-Jak... -Jste zatčena za vraždy
-Chrise Bentona, Jasona Hughese... -Mami, to jsem já, Caroline.
Obávám se, že se mýlíte. Má dcera je milá, soucitná.
-Stará se o ty, kteří to potřebují. -Nejsi skutečná. Nemůžeš být.
Vychovala jsem z ní dobrého člověka.
-Přestaň, vím, co děláš. -A ví, jak by bolelo ji takhle vidět.
-Zmlkni! Dost! Nemůžeš tu být. -Ty nejsi má dcera!
Vím, co mi děláš, Stefane. Moje máma umřela, je mrtvá.
Tohle není skutečné.
Funguje to. Přijmi bolest, kterou cítíš.
Vyhladovět mě, nechat mě vykrvácet
a vložit do hlavy neexistující vize? Tohle jsi plánoval?
-Musíš se vrátit, Caroline. -Jdi ode mě pryč.
Něco ti chci ukázat, chyť se mě.
Řekla jsem, abys ode mě šel pryč.
Můžu ti pomoct, pokud mi to dovolíš. Jen mě prosím chyť za ruku.
Prosím, Caroline.
Nechci tvou pomoc, Stefane. Chci jen to, abys umřel.
Tvé srdce zase bije jako o závod, Stefane. Dovol, abych to napravila.
Caroline, přestaň, prosím.
Dobře.
Jehla a nit, jak jsi chtěl.
Chci vědět, proč ses najednou rozhodl, že se naučíš zašívat?
S Caroline jsme celý den strávili v lese hledáním plyšového medvěda
a teď ho chce opravit. Velmi se soustředí na úkoly.
-Ano, toho jsem si vědoma. -Díky.
-Co to sakra je? -Vzpomínka, skutečná vzpomínka.
Děkuju.
Měla jsi vidět, jak se tvářila, když se ten medvěd rozpadl.
Jsi jí dobrým přítelem, Stefane.
Doufám, že jednou budeš i něčím víc.
Umírám. Mohu být upřímná. Šetří to čas.
Neřekl bych, že je teď se vším, co se děje, pro mě a Caroline
správná chvíle.
-Obviňuj mě, proč ne? -Ne, tím jsem myslel,
že si chci s Caroline něco začít, tak chci, aby to bylo dokonalé.
Žádná ztráta, žádná bolest, žádný žal.
To si možná chvíli počkáš.
Jsem hodně trpělivý.
Hele, nechceš, abych ti to donesl na poštu?
Ne, díky, ještě to nemám hotové. Pošlu to zítra.
Tak zhruba vím, co chci napsat.
Ale asi i já chci, aby to bylo dokonalé.
-Jsi dobrá máma. -To doufám.
Chci vidět zbytek.
Ukaž mi ji!
Počkej.
Počkej. Mami!
Mami, to jsem já, Caroline.
Pojď ven, chci si s tebou promluvit.
Chci si přečíst tvůj dopis.
Prosím. Mami!
Mami, prosím. Vrať se.
Přinuť ji vrátit se.
-Nemůžu. -Ne.
Jen mi znovu ukaž tu vizi, ano?
Chci vidět svou mámu, Stefane. Musím vědět, co mi v dopisu napsala.
-Už jsem ti ho dal. -Ne.
Ne.
Ne!
Co myslíš, že mi chtěla napsat?
Ať to bylo cokoliv, už se to nedozvíš.
Ne.
To já jsem to udělala. Je to moje chyba. Ne.
Snažila jsem se tě zabít a pak jsem tě donutila vypnout emoce
-a pak jsme... Panebože. -To nic, Caroline, už je to dobrý.
Mrzí mě to, Stefane. Všechno jsem zničila.
-Řekni mi, že ten ascendent máš. -To nemůžu.
-Protože ho nemám. -Pak víš, co se teď stane.
Bude to jako za starých časů. Něco podělám a ty mě potrestáš.
Některé věci se nikdy nemění.
Ušetři mě rozhořčení. Oba víme, že jsem ti prokázala laskavost.
Ten pocit úlevy, který teď máš,
je zjištění, že tě Elena nikdy neopustí.
Rozhodl ses za ni.
Na tom není nic špatného.
Dokud jsi šťastný, tak to nikdy nemusí vědět.
Ale počkej chvíli.
Být s Elenou navždy,
přesně to by sis přál.
To by vůbec nebyl trest.
Damone!
Damone, to je...
Lék na upírství.
Nechala jsem ho, abys ho našla,
když ti ho Damon nikdy dát nechtěl.
-Je to pravda? -Eleno, můžu to vysvětlit.
Zdá se, že si máte o čem povídat.
Jak jí je?
Co to děláš?
Jdu se domů osprchovat a dát si něco pořádného k pití.
A co Caroline?
-Nechce mě vidět. -Stefane.
Všechny její potlačované city se k ní teď závratnou rychlostí vrátily.
Jo, nepotřebuju lekci o tom, jak vypínač lidskosti funguje, Ricu.
Věř mi. Nechce mě vidět.
Možná bys o tom měl nechat rozhodnout Caroline.
-Caroline... -Ne.
Ne.
Jsi v pořádku?
Jak můžu být v pořádku po tom všem, co jsem zničila?
Nedělej si o mě starosti. Svou lidskost už znovu nevypnu,
ale
ty
a my...
Tohle...
Vážně odtud musím zmizet.
Přišel jsi.
V roce 1903 jsem byl nemocný.
Má vlastní rodina mě opustila
a ty jsi mě vzala pod svá křídla a zachránila jsi mě před smrtí.
Jak se ukázalo, oddanost je důležitá i pro mě.
Dnes jsou auta tak tichá.
Člověk je sotva slyší přijíždět.
Šla jsem se projít, abych si pročistila hlavu.
Málem jsem způsobila nehodu.
Samozřejmě, že jsem se omluvila,
ale asi jsem toho řidiče vyděsila,
jak jsem se mu prošla před autem.
Jeho srdce bilo jako o závod. Viděla jsem, jak mu pulzuje krční žíla,
a v tu chvíli jsem zapomněla na všechny mé potíže.
Necítila jsem žádnou bolest,
zoufalství
a ani samotu.
Obávám se, že jsem se už nedokázala ovládnout.
Co jsem to udělala?
To nic.
Jsi v pořádku.
Ta celá hra o tom, co bude za 5 let
a co bude v budoucnu?
Takhle zpětně to moc chytré nebylo, že?
Já to chápu,
ale pokud si ten lék vezmu, tak se vše změní.
Jen mě nikdy nenapadlo, že ho ještě někdy uvidím znovu.
To jsme dva.
Má matka dnes vyhrožovala, že ho zničí,
a já ji nezastavil.
Proč ne?
protože mě pohádková budoucnost za pět let od teď k smrti vyděsila.
-Zpanikařil jsem. -Damone, byla to jen hloupá hra.
Za 5 let od teď vidím jen tebe.
Ty vidíš celou svou budoucnost a já chci, aby se tvé sny vyplnily.
Chci, abys žila ve velkém městě
a byla chirurgem a měla rodinu.
Tak proč jsi ten lék přede mnou tolik dní tajil a chtěl ho zničit?
Protože jsem sobecký idiot,
jsem do tebe šíleně zamilovaný a nechci tě ztratit.
Je to...
Je to příliš složité.
Dáme ho někomu jinému.
Bonniině mámě nebo Caroline.
-Už jsem se ho snažil zbavit. -Fajn.
Určitě je tu dlouhý seznam upírů, kteří by za to dali cokoliv.
Vezmeš si ten lék, Eleno.
Já ho nechci, Damone.
Ani já nechci žít bez tebe.
Vezmeš si ten lék, Eleno,
-a já si ho vezmu s tebou. -Cože?
Bez tebe své budoucnosti čelit nechci.