בפרקים הקודמים של "יומני הערפד"...
מי את? -מי את?
אלוהים, זאת אימא שלי.
רק שני עולמות כלא קיימים. שלי, והעולם שנוצר ב-1903.
לכלוא את אימא שלך ואת כל השיגעונות שלה.
תגיד לי איך להחזיר אותה! -אימא שלך מרטשת.
תכירו את שרה סלבטור האמיתית.
אני יגרום לה לעשות דברים שהיא לא חלמה אליהם
עד שהיא תתחנן שאני יהפוך אותה לערפדית.
אני בהיריון. -תתחתני איתי.
כן.
אימא שלי מתה אני רק צריכה שהכאב יעלם.
אם מישהו ינסה להדליק מחדש את האנושיות שלי אני יהפוך לסיוט הכי גרוע שלו.
אני מחבב אותך. -תפסיק.
תחזרי. מה תעשי לשרה?
אני יהרוג אותה.
אם סטפן רוצה להציל את שרה הוא רק צריך לכבות את האנושיות שלו.
סטפן, אל תעז לכבות אותה. -רק תזכרי, להחזיר אותי.
חיים קשים, אה?
אל תלך שם.
עכשיו ניקיתי שם.
התנצלותי, סינדרלה.
מה את עושה? -סטפן ואני חלקנו רגע.
דברים נשברו תוך כדי, ועכשיו אני מחזירה את "סקול בר" למצב שבו מצאנו אותו.
כל הרעיון מאחורי הורדת מתג האנושיות הוא שלא אכפת לך איך את משאירה דברים.
אני לומדת כאן, אנזו.
אני רוצה להמשיך ללמוד כאן,
וברגע שאעורר חשד כלשהו...
פריצות, רכוש שבור, גופות...
אנשים ינסו להפר את שגרת היום שלי.
ואז אמצא את עצמי נרקבת באיזה תא איפשהו
במקום מה שאני צריכה לעשות,
להתכונן למבחן הבד שלי מחר.
את, קרוליין פורבס, ערפדית בלא אנושיות,
נבחנת למחזה בית הספר?
מחזמר.
ומן הסתם, כאילו דה. אני לומדת דרמה כחוג ראשי.
ומה אתה עושה כאן?
"מצא את הטלפון שלי" הוביל אותי הנה,
אם כי הוא לא הסביר למה היית צריכה לסחוב אותו אמש.
כי אתה היחיד שיש לו מספר הטלפון של שרה סלבטור.
למה היית צריכה את המספר של שרה?
כדי להשתמש בחייה כקלף מיקוח
במטרה לשכנע את סטפן שיכבה גם הוא את המתג שלו.
זה הן חכם והן מטריד ביותר.
תגידי לי שהיא עדיין בחיים. -היא בחיים,
בהנחה שהיא שרדה את הזיהומים שנגרמו כתוצאה
מהיכולות הכירורגיות החובבניות של ליאם.
פירוש הדבר שהאנושיות של סטפן היא נחלת העבר.
כפי שאמרתי, דבר לא יעצור בעדי להמשיך את שגרת יומי,
אז אני מציעה שתתפוס מרחק.
עכשיו אם לא אכפת לך,
אני צריכה להתכונן למבחן הבד שלי.
איך היה הרייב?
כרגיל,
רועש, עלוב, כיאה לרייב.
יש משהו שאני צריך לדעת
או משהו שאנחנו צריכים לדבר עליו כאח לאח?
איפה אנחנו מחזיקים את כלי הנשק שלנו?
סליחה? -קשתות, רימוני ורבנה,
כל קשקושי הציידים שג'רמי התעניין בהם?
נכון! בכס.
אליינה הלשינה עליי. מפתיע.
לא זמן טוב לניתוק האנושיות, אחי.
עשה לעצמך טובה.
אל תסתובב לי בין הרגליים היום.
- יומני הערפד -
לאט לאט. -איפה אני?
את במרכז הרפואי וויטמור. אני ד"ר לאפלין.
אמש... -שתית קצת יותר מדי.
מרצה מצא אותך מחוסרת הכרה ברחבה.
אני זוכרת את זה במעורפל.
זה היה סוג של רייב פתיחה של חופשת האביב.
מוטב שאלך הביתה. -האמת היא שאני צריכה שלא תזוזי.
עלינו להשגיח עלייך לזמן מה. איבדת הרבה נוזלים אמש. טוב?
לצורך העניין,
לא מתאים לי להפוך את בית החולים שלי לתא מעצר על-טבעי.
טוב. זה היום הראשון של חופשת האביב. הקמפוס נראה כמו עיר רפאים.
חוץ מזה, אנחנו צריכים לדאוג שלא יאונה לה כל רע
עד שהדם של אליינה ייצא לה מהמערכת.
אלא אם כן את רוצה, כמובן, להזמין ערפד נוסף ממשפחת סלבטור לחתונה.
אני מתחילה לחשוב שעדיף להתחתן בסתר.
כן. כן. גם אני.
הפעילו עליה שליטה מוחית שתשכח את אירועי אמש,
ובקרוב, היא תחזור לדיוק, מוגנת
בלא שמץ של מושג מה קרה ובלי שתהיה מודעת לכך.
דיוק.
זה לא רע.
זה קצת מגעיל אבל בקטע חמוד, נכון?
דיוק הקטנה. -רגע.
אנחנו חושבים על שמות לתינוקות?
לא חשבת? -לא.
חשבתי! לא. חשבתי. בהחלט חשבתי. -ציין שם אחד.
ג'וזט הבת.
אוי, תסתום.
יש לי סבבים. -אוקיי.
דיימון.
מה אתה עושה?
מחפש... פורקן בריא לזעם שלי.
עוד לא מצאתי אותו.
סטפן בלא האנושיות שלו רחוק עורק מסטפן המרטש,
וכל יום שחולף שווה ערך לשנת אשמה שמחכה לו בצד השני.
כן. טוב, לא רוצה להוסיף לערמה ההולכת ומצטברת של החדשות הרעות,
אבל לא איבדנו רק את סטפן.
איבדנו גם את הסיכוי להצית את האנושיות של קרוליין.
מתברר שהוא היה המזניק הרגשי שלה.
לא, תודה.
קחי את זה ממני
כי אני רחוק שניות ספורות מלהשתמש בזה עליה.
כן.
מי זאת?
זאת ליליאן סלבטור.
אימא שלך בחיים? -כן.
מתברר שהיא נמצאת בתצלום בזק של 1903 כבר למעלה ממאה.
אימא שלך בחיים. -כן. חיה ונושמת,
לא בתא עץ האורן שחשבתי שקברתי אותה בתוכו ב-1858,
ומתברר שהיא ערפדית ולא סתם ערפדית...
דיימון, אימא שלך בחיים!
היא מרטשת, אליינה.
הגיוני לחלוטין.
סטפן תמיד היה ילד של אימא.
עד כמה הוא היה ילד של אימא?
הוא היה תולה את עצמו באמצעות שרוכי הסינר של אימא
אם פירוש הדבר שהיה זוכה לתמיכתה.
שנינו היינו עושים זאת. אהבנו אותה.
היא הייתה כל עולמנו.
מה?
לא. אין סיכוי.
זאת הדרך שלנו להחזיר את סטפן!
אתה לא יכול להגיד לי שאימא שלו היא לא מזניק רגשי.
אליינה, האישה הזאת הרגה כל כך הרבה אנשים
שקהילת מכשפות שלמה בנתה לה פסק זמן קבוע!
לא מתקנים בעיית מרטש אחת באמצעות שחרור מרטשת אחרת.
תחשוב על זה. אם זה יצליח, לא נקבל רק את סטפן ואת קרוליין חזרה.
נקבל גם את אימא שלך חזרה.
לא מסקרן אותך לראות אותה, אפילו לא קצת?
יכול להיות שאני מכיר כמה מכשפים שיוכלו לעזור.
אני לא עוזרת לך.
אני שונאת את קאי, ואתה יודע את זה, והדבר הראשון שעשית שחזרתי
הוא להטיח אותו בפנים שלי להתנצלות מזויפת.
כן, ואז התנצלתי באמת על שהתנהגתי כמו שמוק.
וכעבור פחות מ-24 שעות, אתה מבקש ממני לשתף איתו פעולה.
בוני, אנחנו צריכים את קאי כדי להגיע ל-1903,
ואנחנו צריכים דם ממשפחת בנט כדי לבצע את הכישוף הארור.
תקשיבי. ניכנס, ניקח את אימא שלי,
היא תדליק את המתג של סטפן, הוא יעורר את קרוליין, דומינו רגשי,
כולם מנצחים.
אם אתן לך את הדם שלי, תעוף לי מהעיניים?
ככל הנראה,
אם כי...
אני חושב שתרצי להצטרף אלינו.
תישארי איתי, בוני בנט.
יתכן שיש לי המענה לכל תפילותייך.
את רוצה את "נקודת הזריחה" של 1903.
אין בעיה. תני לי רק לשלוח יד לכיס ולהוציא אותו.
אם אתה באמת מחפש דרך
לפצות אותי על שעשית לי את המוות,
זאת הדרך.
טוב. הבעיה היא שהג'מיני שמרו על קיומו
של עולם הכלא של 1903 בסוד במשך דורות,
לכן כדי למצוא את המפתח לתא הכלא המסוים הזה,
אצטרך לנווט בין כתבים עתיקים,
לבטל שכבות של כשפי הסוואה קסומים ו...
רגע.
זה מוזר.
הוא באמת היה בכיס שלי.
כשדיימון סיפר לי על אימא סלבטור, התחלתי לחפש,
ואילו הייתי רוצה, יכולתי לחלץ אותה.
כמנהיג החדש של קהילת ג'מיני וכולי, אני לא צריך אירוע שמימי
כדי להביא אותנו לשם.
טוב. אז מה המלכוד?
אלך אם את תלכי.
בחייך. יכול להיות כיף,
1903, העידן המוזהב.
מעולם לא חלמת על מסע בזמן?
אני מעדיפה למות מכולרה מאשר לבלות איתך אחר צהריים.
סביר הרבה יותר שתמותי מידיה של חברתך קרוליין.
זה בטח יהיה בגלל משהו מטופש, למשל, שהיא תפסיק לעשות כביסה,
ואת תזרקי הערה חריפה, והיא תעקור לך את הלשון.
אילו רק הייתה דרך לאחד אותה מחדש עם האנושיות שלה.
"אבל זה לא ישנה את העובדה,
זה לא יאיץ את הזמן,
ברגע שהיסודות סדוקים
ואני
עדיין פגועה."
הלו?
די בטוחה ששיחקתי אותה.
נוגע ללב, באמת,
אם כי הייתה חסרה... אותנטיות.
מה אתה עושה, לעזאזל? זה היה הבמאי!
ואת ערפדית בלא אנושיות ששרה על שברון לב.
זאת הופעה, סטפן. -בהחלט, קרוליין,
בייחוד שגרת היום של הסטודנטית הטובה שיצרת היטב,
ישרה כמו סרגל,
כל מה שימנע ממך לעשות טעות שאולי תתחרטי עליה שנה מהיום
כשתדליקי שוב את המתג.
חוץ מהקטע של להרוס לי את החיים.
אם האנושיות שלך כבויה, לא אמור להיות לך אכפת איך אני מתמודדת.
לא, לא, לא. זאת בדיוק הטעות שלך.
כי בדומה לך, אני מועד לעשות דברים רעים כשהאנושיות שלי כבויה,
אבל בניגוד אלייך, אין לי מערכת משוכללת שתפקח עליי.
זאת לא הבעיה שלי. -אני הופך את זה לבעיה שלך.
אם החיים שלי יתפרקו כשהאנושיות שלי תתחיל להציף אותי,
כך גם שלך.
כשאסיים איתך,
את תטבעי בטעויות.
העניין פה הוא באמת נקמה?
בהחלט,
וזה,
זה הסיוט הכי נורא של חולי שליטה.
ככה אני מבטל את שגרת היום שלך.
ככה אני...
מאלץ אותך להרפות
יום אחרי יום
עד שתישברי.
לעזאזל. "קרוקודייל דנדי" התקשר. הוא רוצה את הסכין שלו חזרה.
כן. הוא כבר יצא מהאופנה, יחד עם הבדיחה הזאת.
אאוץ'.
הלבוש הזה ייצוגי לפי הסטנדרטים של 1903?
מי אמר שאת באה?
לפגוש את האישה שילדה עם שתי האהבות האגדיות של חיי?
אני.
חזק ככל שאהיה, יש גבול
לכמה אנשים מכשף אחד יכול להעביר באמצעות הכישוף הזה.
נכון. לכן אנחנו שניים.
נתחיל? -טוב. בואו נלך לקחת את אימא.
ממש חלקת גיהינום ציורית, אה?
תתקדמו. קאי ואני נתחיל בכישוף האיתור על "נקודת הזריחה".
אבל קאי החזיק ב"נקודת הזריחה". למה צריך למצוא עוד אחד?
"נקודת הזריחה" לא יכול לעשות מסעות בין עולמות,
פירוש הדבר שצריך למצוא את תמונת הראי שלו כאן ב-1903.
עמוד 10 בספר החוקים של קפיצה בין עולמות.
נלך? -אני לא רוצה להשאיר אותך לבד איתו.
אהיה בסדר. עכשיו הוא טוב, זוכרת?
דף חדש.
דף חדש?
את מאמינה לי. -ממש לא.
אבל דיימון ואליינה צריכים לפגוש את אימא שלו לבדם.
אז תסתום את הפה, ובוא נמצא את "נקודת הזריחה".
לעזאזל. האופנוע שלך בסדר?
אתה צריך כסף לאוטובוס? -ברצינות?
נאלצתי לדחוף עכשיו את גופת הבמאי לתוך כבשן.
אתה יודע כמה קשה היה להשיג מבחן בד בחופשת האביב?
בחייך. היה לך קל, קרוליין.
רק היית צריכה להזיל דמעות על ההלוויה של אימא שלך,
לשחק על עניין הסרטן, ובום, שגרת יומך היקרה חזרה למסלול.
אני טועה? -זאת האזהרה היחידה שלך.
תסתלק.
קרוליין המסודרת והמאורגנת,
הולכת בדרך הישר.
טובה בשליטה, איומה בנקמות.
פירקתי לך את האופנוע.
מלקתי את ראשו של הבמאי שלך באמצעות השיניים.
אלוהים אדירים. קרוליין, פשוט שחררת אותו מהמקום?
יידרשו לי, כמה, עשר דקות להרכיב אותו חזרה?
את בושה וחרפה לערפדים נטולי האנושיות בכל מקום.
טוב. אז יש לי כמה. מוכנה? -למען האמת, חשבתי על זה,
ולמישהו ששמו אלאריק אסור לתת שם לאדם נוסף.
לא בחרתי את שמי. -נכון.
טוב. אתה יכול לקבל זכות וטו.
יופי. אם כך, אני מטיל וטו על דיוק.
אני חוזר אלייך.
מה אתה עושה כאן?
ממש מקווה שיש לך ורבנה
שתספיק כדי להוביל את בלונדי ואת בן זוגה
מכאן למרתף סלבטור בלא דרמות נוספות.
אתה מבין שאני בן אדם, נכון?
נגד שני ערפדים חסרי רחמים?
הבנתי.
לחברה שלך יש לחמנייה בתנור, ועכשיו התחלת להירתע מאקדחים.
שמיעה ערפדית.
אני רוצה שהילד שלי יגדל עם אבא.
בהחלט, אב פחדני.
בטח תשחקו מסירות ואתה תברח מהכדור
או שתצאו לדוג ואתה תנוס מפני הדגים.
יש לי כלי נשק בדירה.
אפשר לקבל רגע לעכל
עד כמה זה מטורף שאנחנו עומדים בבית שגדלת בו?
דיימון, איזה חמוד היית.
תודה.
רק שזה סטפן.
זה...
אני.
לא באנו להתערות בחברה. נשיג את "נקודת הזריחה", נמצא את אימא שלי.
אחרי שהיא תדליק את המתג של סטפן, אני אחשוב מה לעזאזל נעשה איתה.
אתה יכול לתת לה הזדמנות נוספת. -הזדמנות למה?
לטרוף קבוצת נוסעי ספינה נוספים?
סטפן היה מרטש.
לא ויתרת עליו. -ואיפה הייתה לילי בין השנים 1858 ל-1903?
זללה דם ברחבי אירופה בזמן שסטפן ואני נשאנו בנטל האובדן.
לא בדיוק אימהי, אליינה.
מבחינתי, אימא שלי מתה כשקברנו אותה בארון ריק.
האישה שאנחנו מחפשים היא רק כלי להחזיר את אחי.
דיימון?
שלום, אימא.
הייתה תקופה שבה סימנתי ימים בלוח השנה.
זנחתי את הרעיון הזה כעבור כמה שנים,
אבל אם לשפוט לפי הבגדים המוזרים שלכם...
את נמצאת כאן כבר למעלה ממאה.
כן. הייתי בא מוקדם יותר,
אבל חשבתי שאת בריאה ושלמה בחלקה המשפחתית.
טעות שלי.
טכנית, אכן מתי ב-1858
אחרי שאחות במחלקת השחפת נתנה לי לשתות דם ערפדים.
ולא עלה בדעתך לקפוץ לבקר ולהבהיר עניינים?
איך מצאת את עצמך כאן... גברת סלבטור?
"גברת סלבטור"? -לא יודעת איך לקרוא לה.
אני מבקשת, תקראי לי לילי.
זה היה ב-31 באוקטובר 1903.
בדיוק הגעתי לנמל ניו יורק.
שמי הלילה היו מלאי חיים עם אור יפהפה ומנצנץ,
ומשום מקום, קהילת מכשפות תקפה,
וכשקמתי, הן לא היו שם.
אף אחד לא היה שם.
באותו לילה, השמים רקדו שוב עם צבעים,
וכך היה כל לילה מאותו רגע ואילך.
זה נקרא כלא. כנראה עצבנת הרבה אנשים.
נראה שהחיים האלה חלפו לפני עידן ועידנים.
את עושה דיאטה?
רוקנתי את כל בתי המטבחיים שבמרחק הליכה
ואת כל האטליזים
במסלול הנורא שבין ניו יורק למיסטיק פולז.
אלו טיפות הדם האחרונות.
שתי טיפות לשבוע רק כדי להישאר ערה.
זה נשמע מאמלל.
אני מסתדרת.
שמעתי שאתה ואחיך הפכתם לערפדים בזמן המלחמה.
אביכם לבטח היה מזועזע. -כן,
ואז סטפן מלק את גרונו.
אני מתנצלת. זה אכזרי לצחוק, אבל כל הכבוד לסטפן.
שנאתי אותו בכל לבי. -אני יודע,
עד כדי כך שהשארת את הילדים שלך איתו,
פברקת את מותך, והצטרפת לקואליציית המרטשים.
טוב לראות שגדלת להיות מי שאתה היום, דיימון.
מה שלום אחיך?
סליחה?
יש שם מישהו?
לעזאזל, סטפן! מה אתה רוצה?
הבאתי לך מנחת פיוס קטנה.
חשבתי לי שבגלל כל השירה ומילוי הכבשן
את בטח מיובשת.
ככה ערפד בלא אנושיות אמור להתנהג.
אני גורם לכאב ממשי.
עזוב אותי במנוחה. למה? את חושבת להיכנע?
להרפות, להפר את החוקים?
סטפן, תפסיק.
קדימה, קרוליין. תרפי כבר.
אני מבטיח שההרגשה תהיה טובה.
לא אניח לך להרוס את חיי.
טוב. אז אשים להם קץ.
יש לך כפות ידיים יפות.
את יודעת למה אני כאן?
כי נקיפות המצפון שלי מדירות שינה מעיניי.
אני לא מצפה שתאמיני לי, אבל אני צריך שתיתני לי הזדמנות נוספת.
בוני! תקשיבי לי!
סליחה. אני...
אלוהים אדירים. לא התכוונתי לעשות את זה. -אבל עשית את זה בכל אופן.
כי גם אם אתה דובר אמת,
הגרסה הישנה שלך עדיין נמצאת בתוכך.
"נקודת הזריחה" נמצא בכיוון הזה.
ואתם מאמינים שאני יכולה לגרום לסטפן להתחבר לאנושיותו?
הזיכרון האחרון שלסטפן יש ממך הוא חיזיון של מלאך
שאומר לו שהכול יהיה בסדר.
אז תהיי מלאך שוב.
הוא לא צריך לדעת עד כמה את דפוקה באמת.
מובן שאעזור. אין דבר שישמח אותי יותר מאשר לראות אותו שוב.
תארזי.
נפלא.
אודיע לאחרים.
למי תודיעי?
ידעת עליי כל כך הרבה,
שהנחתי ששמעת על חבריי לנסיעה.
אילו חברים לנסיעה?
אנשים,
תכירו את בני דיימון.
הוא בא לקחת אותנו הביתה.
בבקשה. ממש קורצת מחומר של מודל לחיקוי.
דיימון באמת ישב איתך חמש שנים בתא בלי להתאבד?
חבר חכמולוג. אני מבין למה אתה השותף שלו לשתייה,
אם כי תצטרך להפסיק עם האלכוהול בזמן שאתה מיניק, ידידי.
מה אתה עושה כאן בכלל? חשבתי שאתה שונא את סטפן.
כן, נכון. למעשה, רקמתי תוכנית נקמה משוכללת נגדו,
אבל למרבה הצער, על מנת לפגוע במישהו באמת, צריך שיהיה לו אכפת.
אז אתה רוצה להחזיר לסטפן את האנושיות שלו
רק כדי להזכיר לו עד כמה אתם שונאים זה את זה?
משחקים הם מהנים יותר כשיש שני שחקנים.
אמש, נערה חפה מפשע עברה כריתת טחול בעל כורחה
משום שהכנסת אותה לחייך. אם זה נחשב אצלך להנאה,
אתה צריך להביט טוב טוב בראי, חבר.
ומה?
להעריך מחדש את הזלזול שלי כלפי חיי אדם?
לא. רק להתעמת עם הבדידות העמוקה והברורה שלך.
נגעת בי.
כן. אני סתם כלומניק עלוב שעושה מעשים רעים
בזמן שאתה בבית, מסמן וי על ציוני הדרך בחייך, בחורה, ילד, מוות.
נשמע מקסים.
מה את עושה?
מה את עושה? זה נקרא חופשת האביב.
זה נקרא אימון.
הוא בסדר?
הוא בסדר גמור.
כל הכבוד, מניאק.
שיעור שני באובדן שליטה, לא מצילים זרים.
לכי להתחבא בחדר שלך. אתמודד איתך אחר כך.
לסיכום,
להרפות פירושו להיות אידיוט,
להגדיל את הסיכויים שתיתפס,
והכי גרוע, לקבל החלטות באופן פעיל...
אנזו.
לעזאזל.
הערפדים האלה היו כלואים כאן איתך כל הזמן הזה?
הלכנו לכל מקום יחד.
רצה הגורל והם היו בסירה באותו לילה, מסכנים.
למסכנים האלה
אין אותה הזיקה לראשים מתגלגלים, נכון?
נהפוך הוא.
האנשים האלה הצילו אותי מפני החלק הזה שבי.
גורשתי לכאן משום שהייתי מפלצת.
שתיתי בלא רחמים מכל אדם שיכולתי לנעוץ בו את שיניי,
אבל הכליאה בכלוב הזה אילצה אותי להתעמת עם המפלצת שהפכתי להיות,
וכשאזלו לנו המשאבים,
חבריי הקריבו את מנות האוכל שלהם למעני,
וידעתי שאם אשתה הכול, כפי שכל עצם מעצמות גופי דרשה,
לא יהיה מספיק כדי להעיר אותם,
לכן למדתי לשלוט בתאוות הדם שלי
למענם.
האנשים האלה גרמו לי להרגיש אנושית שוב.
אביא את מה שנשאר מהדם כדי שנוכל להקים אותם לתחייה.
אם לא די בכך שהיא מרטשת, היא מרטשת מטורפת!
או שאולי היא מרגישה אחריות כלפיהם. -מה, את צוחקת עליי?
היא בית בובות לערפדים.
דיימון,
זה "נקודת הזריחה", לא?
כן.
למה בוני לא כאן?
כי בוני לא מחפשת את "נקודת הזריחה", אליינה.
יש תחושה שהכישוף חזק יותר.
"נקודת הזריחה" כנראה נמצא כאן איפשהו.
למה ש"נקודת הזריחה" יהיה כאן? -לא יודעת. לא שמתי אותו כאן.
אם את חושבת שאני לא מסוגל להשתנות, למה לך לבלות איתי יום שלם?
למה לך להוציא אותי לאמצע שום מקום? יכולתי לדקור אותך שוב.
החברים שלך אפילו לא היו שומעים אותך צועקת.
כי אולי אתה צודק.
אולי עמוק בפנים,
חלק ממני מאמין שיש בך קמצוץ של טוב לב.
ואת תהיי צודקת.
מחפש, מחפש,
ולא! לא הסתירו את "נקודת הזריחה" בערמה אקראית של...
בוני!
מה את עושה?
רוכשת את אמונך ודוקרת אותך בגב.
תחושה מבאסת, נכון? -בוני, בבקשה, לא.
לא מה? לא להשאיר אותך לבדך,
להביא אותך למצב שבו תרצה לשים קץ לחייך?
כמעט התאבדתי בגללך!
בוני, בבקשה. תאמיני לי. השתניתי.
אני יודעת.
גם אני.
לפחות הם עדיין נושמים.
דיימון כנראה זומם משהו טוב אם הוא שלח את קבוצת המילואים.
מה דעתך שנעביר לו מסר קצר?
מה את עושה?
מונעת ממך להשאיר לצוות הניקיון שתי גופות,
ולהרוג את האפוטרופוס לשעבר של אליינה ואת החבר הכי טוב של אחיך.
היה לך נעים שכלאו ועינו אותך עד שחזרה לך האנושיות?
בטח מתיש כל כך לנתח כל דבר,
להתכחש לדחף שלך להרוג
ופשוט לסיים איתם.
תתרחק.
טוב.
אם זה מה שאת רוצה.
היי!
היי, לאן אתה הולך?
את חושבת שאני לא יודע עלייך הכול?
אני לימדתי אותך איך לשלוט בתאוות הדם שלך, זוכרת?
תעמדי בלי לזוז ואל תצעקי. -מה אתה עושה?
את מה שאת כל הזמן מתנגדת לו.
אם אתה מנסה לפתות אותי, זה לא פועל.
אני לא צריך לנסות.
עמוק בפנים, את ואני בדיוק אותו הדבר, קרוליין.
בחייך. את יכולה לשבור שגרה לרגע, נכון?
יש לה צוואר יפהפה.
גן החיות הערפדי שלך יצטרך לעלות על הרכבת הבאה.
אנחנו בחיסרון של מכשף.
אתה רוצה שאשאיר אותם מאחור?
לא, דיימון. אתה לא יכול להציל אותי בלי להציל אותם.
נחזור בשבילם, מבטיח. קדימה.
דיימון, תסתכל החוצה. זה הזוהר הצפוני?
הידוע גם ככרטיס היציאה שלנו מכאן.
הוא אצלך? -כן.
טוב. אתם לא רציניים.
לכו. תתחילו בכישוף הארור.
אלך להביא אותה.
הגיע הזמן להתעורר.
לא! אמרתי שהם לא באים.
מה עשית? -נראה אותם באיחוד.
בואי.
אתה לא מבין, דיימון. לא אעזוב אותם. -חבל מאוד.
הם המשפחה שלי. האנשים האלה הם המשפחה שלי.
אולי היצורים האלה הם המשפחה שלך, אבל סטפן סלבטור הוא המשפחה שלי,
ואם את לא רוצה לעזור לו, אשאיר אותך להירקב כאן.
את מבינה אותי?
דיימון!
בוני!
יופי של כותונת לילה.
אנזו, היי.
התקשרתי אליך אמש?
שלחת לי מסרון שניפגש,
אבל לא זכור לי שראיתי אותך.
תראי, שרה.
זאת הייתה טעות להכניס אותך לחיים שלי.
אם כך למה עשית את זה?
תקראי לזה בדידות עמוקה וברורה.
האמת היא שהיית כלי
במשחק שאיבדתי עניין לשחק אותו.
את לא בחורה רגילה, שרה סלבטור.
את ראויה לטוב יותר.
שרה סלבטור?
למה שתקרא לי ככה?
אוי ואבוי. זה חמור. -מה?
אני מתחתנת עם אידיוט.
יכולת למות היום. -בניגוד לכל יום אחר?
18 שנים, זאת התקופה שאני צריכה אותך בחיים.
תעזור לי לגדל את התינוק.
ואז נוכל לשחרר אותו או אותה לעולם,
ואתה תוכל להתרוצץ עם אקדחים ועם ערפדים ולהיות אידיוט.
טוב?
בסדר.
העולם כולו עובד באמצעות הדברים האלה.
ככל שתקדימי ללמוד אותם, כך יהיה טוב יותר.
אולי תוכלי ללמד אותי. -זה יותר הקטע של סטפן.
אולי הוא יוכל להדריך אותך אחרי שתשיבי לו את שפיותו.
סטפן צדק.
בליל ההלוויה שלי, מלאך באמת ביקר אותו,
אני.
בדיוק הפכתי לערפדית, ו...
רציתי לראות את הבנים שלי.
אבל כשהתכופפתי ללחוש באוזנו של סטפן,
הרעב התחזק.
שמעתי רק את הדופק בוורידיו,
הרחתי רק את הדם שלו.
אז ברחתי
לטובתכם.
ולא משנה עד כמה הרגשת בהיעדרי,
זה רק מחצית משאני הרגשתי בהיעדרך.
טוב לדעת.
אניח לך לישון.
דיימון.
כן?
עד כמה שאני מצפה בקוצר רוח שנכיר שוב זה את זה,
חוששתני שלא אוכל להיות אני באמת
עד שנשיב את אלו שהותרנו מאחור.
מתי נחזור?
בקרוב, אבל אל דאגה.
עולם הכלא שלך לא בורח לשום מקום.
איפה הם מחזיקים את האוכל?
לעזאזל.
מי לעזאזל...
כדאי שנבדוק את מלאי מקרר הדם לפני שלילי תתעורר.
יש לך העיניים שלה.
הבאת אותה חזרה?
זאת תמונת התינוק היחידה של חבר שלי שקיימת. ברור שהבאתי אותה חזרה.
תני לי אותה.
אהבתי לראות את הצד הזה בך היום.
מאוכזב ומפוכח?
את רואה את זה מדי יום.
בן של אימא.
היא רק אמצעי להחזיר את סטפן.
אני יודעת שהיא לא האישה שאתה זוכר,
אבל תן לה קצת זמן.
יש לך מזל שאת כזאת חמודה
כי האופטימיות הנצחית שלך מעצבנת בטירוף.
במקרה אני יודעת מניסיון
שזה אף פעם לא בזבוז זמן לחפש את הטוב במישהו.
האישה הזו נטשה את ילדיה כדי להיות מטפלת למשפחת ערפדים.
אני חושב שנחפש לא מעט זמן.
אז טוב שיש לנו נצח.
זה לא היה נורא.
רואה? מפריזים בחשיבותה של השליטה.
אני אפילו לא זוכרת איך חזרנו לחדר שלי.
איפה החולצה שלי?
ליד הבחורה שהשארנו לדמם למוות במסדרון.
צדקת.
הדרך שלך הרבה יותר מהנה.
היי. -מה?
בון-בון.
סליחה.
תזמון מביך.
לא, לא, לא. זה בסדר. אני...
האמת היא שאני צריכה לבדוק מה קורה עם ריק
כדי לברר איך מתקדמים העניינים עם סטפן וקרוליין, כך ש...
חסר לך שזה לא טוב.
רק רציתי להודות לך על שעזרת לי לסגור מעגל היום.
את יודעת שיש אישה מטורפת למעלה שרוצה
לפתוח את עולם הכלא הזה יותר מכל דבר אחר, נכון?
אבל אנחנו לא נחזור לשם לעולם, נכון?
לא. -יופי.
כי יש לי משהו בשבילך, מתנה מ-1994.
התכוונתי לתת לך אותה אתמול, אבל התנהגת כמו מניאק,
ולא הגיע לך.
אני...
זה לא מה שאני חושב שזה, נכון?
אלמלא הפתקים שלך על מפת נובה סקוטיה,
לעולם לא הייתי נזכרת שיש כוחות כישוף באי הזה,
ויש סיכוי טוב שלא הייתי כאן היום.
אז בעבור הטיול שלי מ-94', הבאתי לך משהו קטן.
התרופה.
התרופה לערפדות.
ידעתי שאתה מתכנן להשיג אותה בעצמך.
מיפית את המסלול כולו עד הקילומטר האחרון.
למה את נותנת לי אותה?
כי אימא שלי מאושרת להפליא כערפדית,
וכי אני מאמינה בכל לבי
שנחזיר את קרוליין למוטב בדרך הישנה והטובה,
אבל בעיקר כי ידעתי שרצית אותה בשביל אליינה.
מה אם אני לא רוצה אותה בשבילה עכשיו?
זה לא ענייני.
אני רק מסיימת מה שהתחלת. אתה תחליט אם לתת לה אותה.
זה תלוי בך. ה שהתחלת. אתה תחליט אם לתת לה אותה.