Din episoadele anterioare...
Credem despre Călători că sunt pe cale să acţioneze.
Liderul lor, Markos, este aici.
E mort de secole şi credem că sacrificiul focului i-a permis să scape.
- De unde ? - Din cealaltă parte.
Au ocupat oraşe, punând Pasageri în locuitori.
Credem că va face acelaşi lucru în Mystic Falls.
- Am intrat. - Corpul ăsta e incredibil.
Nu te obişnui cu el.
Dar tu ? Vreo fată drăguţă ?
Da, a fost una. Numele ei era Maggie.
Lucra pentru dr. Whitmore.
Când a realizat ce se petrecea acolo, nu a putut suporta.
A spus că îi pare rău şi a plecat.
Fără supărare, chiar dacă ar fi în viaţă, nu ar trebui să fie foarte bătrână ?
70 de captivitate, şi ea a fost chipul de care m-am agăţat.
Nu vreau să mă cuplez cu ea, Caroline. Vreau să-i mulţumesc.
Vrei să-mi spui ce naiba se întâmplă ?
Sângele dublurilor poate ajuta Călătorii. Ce-ar fi să facem o plimbare ?
- Tu stai aici. - Nu prea cred.
Vrei să o găseşti pe Maggie ? Stai aici.
Tot am nevoie de tine în viaţa mea.
Ca prieteni ? Nu vreau să vorbesc cu tine, nu vreau să mă uit la tine.
- Şi sigur nu vreau să-ţi fiu prieten. - Bine.
THE VAMPIRE DIARIES
Micul dejun, profesore Salvatore ?
Nu, nu, nu. Înţeleg ce faci.
- Ce fac ? - Tactică de distragere.
Rămâi concentrată.
Psihologia, sociologia şi antropologia au în comun premiza că...
Metode ştiinţifice pot fi folosite pentru a înţelege comportamentul uman.
Asta e foarte bine, literal,
ceea ce înseamnă că trebuie să-ţi pun întrebări mai dificile.
- Mulţumesc. - Pentru ce ?
Te-ai oferit voluntar pentru studiat, la o zi după ce Damon a declarat
că nu putem fi prieteni şi că nu mai vrea să-mi vadă faţa vreodată.
Apropo de tactici de distragere.
- Cu plăcere. - Bună ! Îmi pare rău că am întârziat.
- Ce am pierdut ? - Stefan este meditatorul din iad.
Nedrept. Retrage-ţi cuvintele.
De fapt, sunt surprinsă că ai chef de învăţat.
Ştii, având în vedere...
- Având în vedere ce ? - Că partea cealaltă...
Se destramă.
- E în faza de negare. - Văd.
Nu sunt în faza de negare. Cealaltă parte se dezintegrează.
Ca ancoră a părţii celelalte, sunt în viaţă atâta timp cât există.
Sunt conştientă de ameninţarea morţii mele iminente.
Nu pot face nimic în privinţa asta. Se numeşte acceptare.
A cincea fază a durerii. Caută în dicţionar, meditatorule.
- Clar e în negare. - Da.
Uite, Bonnie... Te-am mai pierdut o dată.
Nu facem asta din nou. Nu este o opţiune.
Să nu mai zic se va întâmpla cu Alaric, cu bunica ta şi cu toată lumea de acolo.
Deci ce o să faci ?
Dacă îmi promiteţi că încetaţi, o voi întreba pe Liv dacă are vreo idee.
Nu avem probleme mai mari cu Călătorii care încearcă să ocupe oraşul ?
Nu. Damon se ocupă deja de asta.
- Da ? - Am spus Damon ?
Am vrut să spun George.
Damon a spus că nu vrea să mă mai vadă vreodată.
Cred că suntem amândouă în faza de negare.
Ai cui sunt boxerii aceia oribili de sub canapea ?
Nu sunt ai mei. Eu chiar îmi spăl hainele.
Nu este în seiful din podea.
Nici în dulapurile din bucătărie, în garaj sau pe rafturile cu cărţi.
Cuţitul Călătorului a dispărut.
- Sigur Tyler l-a pus unde a spus ? - Evident că nu.
- Invitaţi-mă înăuntru. - Te auzim bine şi de acolo.
Îmi pare rău că am întrerupt ritualul ciudat pe care îl aveţi voi doi,
dar vreau să scot Pasagerii din locuitorii oraşului
folosind cuţitul vostru magic, aşa că daţi-l încoace.
Asta va fi o problemă.
Cinci cuvinte care mă fac să vreau să-mi arunc cheile în cavitatea ta toracică.
Ajută-mă în lupta cu partea mea întunecată şi dezvoltă idea, te rog.
- Nu-l putem găsi. - Adică l-aţi pierdut ?
- Adică nu-i aici. - Ai dreptate. Nu mă invita înăuntru.
- Pentru că o să vă omor pe amândoi. - Tyler a spus că l-a ascuns în pian.
Şi când aţi vorbit ultima dată cu Tyler ?
- Unde naiba sunt ? - Nu aici.
Bine ai revenit, Julian !
Scuze pentru precauţii,
dar te-ai făcut Pasager în corpul unui hibrid.
E greu să ştii cât timp ai, înainte să devină conştient.
Văd că ne-am mutat din nou.
- Cel puţin, ăsta e un pas înainte. - Fac oamenii să se simtă confortabil.
Cu puţin noroc, zilele noastre de mers cu cortul sunt numărate. Sloan.
Acum 2000 de ani,
vrăjitoarele au aruncat un blestem pe tribul nostru,
ca natura să fie împotriva noastră dacă încercăm să ne aşezăm ca popor.
Am trăit fără casă, mărşăluind ca vitele.
Profeţia spune că putem rupe blestemul,
dar pentru a desface blestemul vrăjitoarelor,
cineva trebuie să aibă puterea de a desface magia vrăjitoarelor.
Credincioasa noastră Sloan s-a oferit voluntar pentru a fi...
Cum să o spunem ? Cobaiul pentru micul nostru experiment.
Bea.
- Eşti pregătită, Sloan ? - Sunt pregătită.
Cărui fapt datorez plăcerea ?
Nu se întâmplă să ştii unde pot găsi un Călător, nu ?
Ştii cum sunt Călătorii, hoinari.
Nu am văzut niciunul. De ce ?
Am doi adolescenţi fără creier, care nu au realizat că doi plus doi...
- ...fac un hibrid răpit. - Nu te invidiez, prietene.
Ce spui de o excursie ?
Sunt sigur că mai este vreun cimitir pe care nu l-am răscolit încă.
E cam periculos să-i lăsăm pe prostănac şi pe tăntălău să iasă din casă.
Ultimul lucru de care avem nevoie este încă o posedare de Călător.
Din păcate, va trebui să o amânăm.
Am întârziat la întâlnirea cu nişte persoane.
- Ce e ? - Nimic.
Nu chiar nimic. Mai mult o întrebare retorică
despre cum să repari un purgatoriu supranatural gata să explodeze.
- Grozav. E aici. - Îl cunoşti pe Enzo ?
Da. Nu sunt o admiratoare.
- Ce faci aici ? - Nu pot să-mi întâlnesc amicii la ceai ?
Damon, prietenul tău, la singular, nu e aici, şi suntem un pic cam ocupaţi acum.
Ia loc, chiar te rog.
Nu trebuie să fii nepoliticos. Am venit să stăm de vorbă.
Elena, poate ţi-a spus Caroline, caut o persoană pe care am cunoscut-o.
O femeie pe nume Maggie.
Prietena ta misterioasă din zilele de la Augustine.
Maggie a lucrat ca observator,
luând notiţe despre comportamentul meu.
Nu s-a apropiat niciodată prea mult, nu şi-a dat jos brăţara cu verbină,
dar am petrecut ore vorbind, şi am dezvoltat un ataşament.
Ea a plecat în 1950.
Mi-am imaginat-o o dată predând la o universitate simandicoasă,
întemeindu-şi o familie,
trăindu-şi viaţa din plin. Sunt sigur că voi puteţi aprecia asta.
Ce se întâmplă ?
Călătoarea aia, Sloan, mi-a dat asta ieri.
Îşi ţinea o promisiune.
Din dosarele de la Augustine lăsate de bunul doctor Wes.
Da. Imaginează-ţi cum m-am simţit. Se pare că Maggie a murit în 1960,
în Mystic Falls. Cineva i-a smuls capul din corp.
- În 1960, tu erai... - Un spintecător ? Evident.
Nu eram spintecător atunci. Îmi pare sincer rău de prietena ta,
dar nu am avut nimic de-a-face cu asta.
M-am gândit că o să spui asta.
Liv ! O servire mică aici, te rog.
- Liv, ce faci ? Opreşte-te. - Nu pot să mă opresc. Scuze.
E vina mea, de fapt. Unde e Luke ?
Am constrâns câţiva jucători de rugby să-i pună viaţa fratelui ei în pericol,
aşa că, dacă vrăjitoarea nu mă ascultă, el va muri.
Ce soldat bun !
Stefan, eşti pregătit să vorbeşti despre ce ai făcut cu dragostea vieţii mele ?
- Spune-i să mă folosească pe mine. - Nu cred că primeşte ordine.
În plus, sunt mai mare decât tine.
- Cu cinci minute. - Luaţi-l de aici, acum.
- Stai. Ce faci ? - Luaţi-l de aici.
Prea multe vrăjitoare sub un singur acoperiş mă agită.
Vă anunţ eu dacă trebuie să moară.
Apa aia cu verbină va durea mai mult dacă te lupţi să ieşi din nodurile alea.
- Chap e în clubul de navigaţie. - Cum ai constrâns toată lumea de aici ?
Localul se deschide la opt, tu ai ajuns la nouă. Fă calculele, studento.
Îi voi elibera după ce recunoşti că ai omorât-o pe Maggie.
Aş vrea, dar nu am idee cine este.
Pentru asta e jurnalul. Poliţia l-a găsit asupra corpului ei, la locul crimei.
"10 iunie 1951.
Am găsit o slujbă la o grădiniţă. Iubesc copiii, dar tot mă simt pierdută,
apatică.
Martie 1953. În timp ce prietenele mele şi-au găsit dragostea,
pentru un anume motiv, eu nu mă pot ataşa de nimeni,
de parcă o parte din sufletul meu lipseşte sau a murit.
Sora mea spune că sunt mulţi bărbaţi în oraş. Poate că o să mă mut."
Se pare că s-a mutat în oraş, în 1958,
şi când s-a mutat a descoperit o cutie de care nu se mai atinsese de ani.
Conţinea jurnale medicale de 1950,
pline cu notiţe despre un anume pacient vampir numit 12144.
Bineînţeles, când s-a întors, casa Whitmore arsese
şi s-a tras concluzia că eu am pierit în foc.
Tu eşti un om care ţine jurnale, nu, Stefan ?
E absurd. În 1960 eram curat.
Abia dacă mă hrăneam cu oameni, darămite să-i omor.
Bună idee. Să-l sunăm pe Damon.
Cum, oare, Călătorii sunt peste tot, până când trebuie să găseşti unul ?
Vânătoarea merge greu ?
Asta primesc dacă lucrez cu fraţii Hardy.
Să înţeleg că nu ai la îndemână jurnalele lui Stefan.
Vreau să verifici ceva. O notă din 8 noiembrie 1960.
Stefan şi-a ars toate jurnalele, acum ceva timp. Avea toane. De ce ?
Încerc doar să rezolv o dezbatere. Nu contează. Am dreptate.
Cum rezişti, omule ? Am auzit că ai exilat-o pe Elena din faţa ochilor tăi.
Cum ai auzit asta ?
Eşti cu ei acum ?
Nu pentru mult timp. Cred că vor fi morţi în curând.
- Dinte pentru dinte, şi aşa mai departe. - Stai, Enzo.
Foloseşti vocea de criminal.
Vreau să vorbeşti foarte rar şi calm şi să-mi spui care naiba e problema.
Problema, dacă trebuie să ştii,
e că prietena mea, Maggie, cea care a plecat,
se pare că nu a plecat pentru mult timp.
Fratele tău spintecător a luat câteva muşcături din gâtul ei, prin anii '60.
- Anii '60 ? Stefan nici măcar... - Trebuie să închid, amice.
Nimic personal. Doar puţină răzbunare, mă înţelegi.
E vreun absolvent de istorie pe aici ?
Întrebare capcană. I-am constrâns pe toţi să nu vorbească. Lasă. Vom folosi asta.
1960. Să vedem. Ford Thunderbird, Lincoln Continental.
Foarte frig în anul ăla.
Marţi, 8 noiembrie.
John F. Kennedy candida la preşedinţie.
Noaptea alegerii.
Eşti bine. Uită că s-a întâmplat asta şi fugi.
Halal control al impulsurilor ! Nu-ţi face griji. N-am venit să critic.
- Cine naiba eşti ? - Maggie James.
Şi tu eşti Stefan Salvatore.
Un alt vampir. Scuze, doar că totul e fascinant.
Poftim. M-am uitat la poza lui Damon mulţi ani.
- Se pare că tu eşti ăla chipeş. - Ce ştii despre familia mea ?
Mi-am petrecut ultimii doi ani căutându-l pe fratele tău.
- Ştiu totul despre voi doi. - De ce eşti obsedată de fratele meu ?
Îl cunoştea pe un prieten al meu. Speram să ştie unde să-l găsesc.
De ce nu-ţi faci o favoare şi stai departe de fratele meu ?
E un monstru. A luat-o pe căi greşite acum câţiva ani.
Nu ai cum să-i bagi minţile în cap.
Bine că nu vreau să vorbesc cu el.
Vreau să-l omor.
Deci vrei să-ţi spun unde se află fratele meu, ca să poţi să-l omori ?
Tocmai ai zis că e o cauză pierdută. Aş face o favoare lumii.
Păcat că nu-ţi faci ţie vreo favoare !
Nu, nu !
- Aceea era Maggie ? - Acum ajungem undeva.
N-am omorât-o. Doar am vrut să o sperii ca să plece din oraş.
- Atunci a fost celălalt spintecător ? - N-am niciun motiv să te mint, Enzo.
Sunt mai importante minciunile tale decât viaţa lui Bonnie ?
Ce anume se întâmplă dacă mori, oricum ?
- Dă-mi drumul. - Nu eşti deja moartă ?
- Ar trebui să aflăm ? - Opreşte-te !
Ai dreptate. Am omorât-o pe Maggie.
I-am rupt gâtul, şi i-am smuls capul.
Aproape că am uitat de ea, până acum.
Ăsta e adevărul. Acum, dă-i drumul.
Du-o sus.
- Eşti bine ? - Încetează cu jocul de-a ostaticul.
- Poftim ? - Enzo poate că vă foloseşte...
...ca vrăjitoare personale, dar dacă vă ucide,
Călătorii nu pot face ceea ce vor să facă cu sângele de dublură.
- Şi vrăjitoarele câştigă. - Foarte isteţ.
Ar trebui să fii profesoară de magie.
Blondino, acum nu e momentul să-mi eviţi apelurile.
Eşti singura de care nu am dat, şi nu ştiu unde sunt Elena şi Stefan.
Măcar sună-ţi mama.
De ce, dintr-odată, eşti interesat în istoria oraşului Mystic Falls ?
Ştii cum e când fratele tău ucide prietena singurului tău amic,
şi tu eşti la mijloc ?
- Nu. - Ei bine, nu întreba.
Bine. 1960.
A fost un raport de jaf pe 9 noiembrie.
Nu. Trebuie să fie pe 8. A precizat clar data de 8.
Bine. Asta ar fi Maggie James. A murit pe 8 noiembrie 1960,
crimă neelucidată, posibil criminal în serie.
Stefan avea dreptate.
- Nu el a ucis-o pe prietena lui Enzo. - De unde ştii ?
Deoarece eu am făcut-o.
Este singura cale de a te scoate de aici.
Fă-mă vampir. Te voi salva. Vom fugi împreună.
Nu vrei să fii cu mine ?
- Mai mult decât orice în lume. - Atunci sunt gata.
- Dr. Whitmore s-a întors. Grăbeşte-te. - Vino mai aproape.
Ia-mă de mână.
Pleacă, Maggie.
Pleacă şi nu te mai întoarce. Şi când pleci, uită că am existat.
Uită că te-am iubit.
Stai.
Trebuie să-ţi fi căzut de la mână.
Îmi pare rău.
Unde rămăseserăm ?
Stai. Ţi-ai făcut înţeles punctul de vedere.
Ce a fost asta ? Nu te-am putut auzi...
Îmi pare rău. Există o reacţie mai potrivită la tortură ?
În tot acest timp, credeam că-ţi fac o favoare învăţându-te magia...
- ...şi tu eşti mai puternică decât mine. - Nu este nimic personal.
A fost treaba noastră să protejăm dublurile.
A fost mai uşor, şi da, lucrurile pe care mă înveţi, le-am învăţat în clasa întâi.
Adunarea vrăjitoarelor ştie că partea cealaltă se prăbuşeşte ?
De ce ? Eşti speriată că nu vei mai ajunge la examenul final ?
Nu este vorba de mine. Am prieteni acolo, pe bunica.
Trebuie să putem facem ceva pentru a o salva, o vrajă, un ritual, ceva.
Şi eu obişnuiam să şi ţip,
dar nu mă speriau aşa mult instrumentele ascuţite, cât mă speriau degetele.
Acele degete nenorocite.
- De parcă eram o bilă de aluat. - Asta e deprimant.
Aşezarea ca în tribune chiar e necesară ?
Oamenii ăştia încep să mă sperie.
Dacă nu aş şti mai bine,
aş spune că este o tentativă de a elibera aceşti ostatici.
Îmi pare rău. Nu e clar ? Eliberează ostaticii !
- De partea cui eşti ? - Acum sunt părţi ?
Ai fost cu mine la Augustine. Nu-mi spune că ai uitat
cum e să te agăţi de un lucru, ca să nu simţi durerea !
Enzo, înţeleg.
Perspectiva de a o revedea pe Maggie a fost legătura ta cu lumea exterioară,
singurul lucru care te-a făcut să nu te închizi, dar ea nu mai este.
Probabil este un capitol în cartea de psihologie a Elenei despre asta.
- Acum sunteţi prieteni de studiu ? - Ce faci ?
Ideea este că nu am ştiut că era Maggie a ta.
Ce tot spui ?
Nu mi-a spus numele când ne-am întâlnit.
Şi când a fost asta ?
Pe 8 noiembrie 1960.
- Bună. - Am primit acasă un mesaj...
...spunând că o doamnă voia să-mi ofere ceva de băut.
Fireşte, am fost curios.
Una din cele mai strânse curse prezidenţiale din istoria Statelor Unite
este în mâinile populaţiei americane.
Aş vrea să-ţi iau un interviu pentru un articol pe care-l scriu.
Da ? La ce te gândeşti ? Revista "Life" ?
Nu chiar. Sunt de la "Gazeta de absolvenţi Whitmore".
- Unde e bricheta mea ? - Whitmore.
Am petrecut mult timp acolo.
Atunci îţi aminteşti focul din '58.
- De la casa Whitmore ? - Foarte clar.
Era incredibil de cald, foarte zgomotos, cu multe ţipete. Aşa am auzit.
Mă tem că asta e uşor deplasat de citat pentru gazetă,
ţinând cont că peste 12 oameni au murit.
Cititori sensibili. Am înţeles.
Am un comutator în creier. Când simt ceva ce nu vreau să simt,
apăs şi gata, dispare. Floare la ureche.
Chiar eşti un monstru.
Nu mă omor după ace. Un Augustine.
Cât de revigorant din partea ta că m-ai găsit ! De obicei, vă vânez eu.
Şi sărbătoarea poate începe.
Dacă m-ar fi înţepat cu acea injecţie cu verbină,
lucrurile ar fi fost diferite.
Nu a avut nicio şansă împotriva mea.
Şi ai aranjat să pară că eu am făcut-o ?
Maggie era speranţa de care se agăţa Enzo. A mea erai tu,
şi când nu ai observat că lipsesc timp de cinci ani,
să zicem că ţi-am purtat pică.
- Tu ai ucis-o pe Maggie. - Nici măcar nu am clipit.
Avem sentimentele blocate. Am făcut multe lucruri oribile,
dar nu am făcut-o pentru a-ţi face viaţa mizerabilă.
Am făcut-o deoarece nu-mi păsa.
Fă ceea ce trebuie să faci. Vrei să mă omori,
vrei să mă urăşti, fă-o ! Dar asta e între noi doi.
Asta e problema, Damon. Nu vreau să te urăsc.
Deoarece, dacă te urăsc, nu mai am nimic.
Mai este o altă opţiune.
Uită că te iubesc.
Pentru a mă salva şi a te părăsi,
a trebuit să-mi opresc umanitatea, aşa că am oprit-o,
şi nu am simţit nimic, nicio remuşcare, niciun regret, nicio durere.
Să nu îndrăzneşti ! Enzo !
Aşa ! Ai dreptate ! Nu am nicio grijă pe lume.
Cum te simţi ?
- Luminile... - Fac parte din tranziţie.
Vampirismul îşi are originea în magia vrăjitoarelor,
şi profeţia spune
că sângele ultimelor două dubluri le va desface vraja.
Ultimul sânge de dublură.
E distractiv să nu-ţi pese.
Da, fără emoţii. Adio, umanitate !
Pentru Maggie James, pentru care simt o detaşare fericită şi absolută !
Ce zici să plecăm de-aici ? Unde ziceai că vrei să mergi ?
- La Cape Town ? - La Capul Horn.
Şi mai bine.
Bine. Toată lumea poate pleca ! Spectacolul s-a terminat !
Nu vă îngrijoraţi. V-am constrâns pe toţi să credeţi că aţi studiat tot timpul,
ca nişte studenţi buni ce sunteţi.
Mai puţin tu. Stai ! Vreau să verific ceva.
Nu !
Ia te uită ! Nu mă simt obligat să mulţumesc.
- Ticălosul ! A luat-o pe Elena. - Să mergem.
- Nu. Stefan. - Ocupă-te tu de ea. Îl caut pe Enzo.
O va ucide. Ştii asta, nu ?
- Mă pot ocupa de el. - Damon !
- Am spus că mă pot ocupa de el. - Vrea să te rănească în orice mod.
- Nu-l poţi salva. - Vrăjitoarea moare.
- Bea. - Haide, Liv. Eşti bine.
- Te descurci ? - Da, du-te.
Enzo, vreau să vii să mă cauţi,
şi-ţi dau un bilet la clasa I unde vrei tu să mergi. La naiba, vin şi cu tine !
Să recunoaştem, nimeni nu-mi va simţi lipsa aici. Dar nu-i face rău Elenei.
Las-o în pace şi jur că nu-ţi voi mai cere nimic, niciodată.
- Dacă voiai să mă omori, eram moartă. - Voiai să zici când o să te omor.
- Ştiu cum te simţi. - Asta e ideea.
- Nu simt nimic. - Eşti doar pierdut.
Crezi că scoţând toate astea din viaţa ta ai găsit răspunsul ?
Doar câştigi timp, până te vei prăbuşi din nou.
Ştiu de ce Damon nu vrea să mai aibă de a face cu tine. Nu vrei să taci.
Stefan ! Unde ţi-e fratele mai mare ?
Nu ştiu. Cred că eu te-am găsit primul.
Sper că e asigurat.
Vrei să-mi suni fratele, să vezi dacă e bine ?
Am făcut-o deja. E bine.
- Deci probabil vei fi concediată. - Probabil.
Ai întrebat dacă se poate face ceva cu partea cealaltă.
- Te-ai gândit la ceva ? - Ia-ţi rămas bun de la prieteni, Bonnie.
Partea cealaltă este ca oricare altă vrajă.
Ştii cum funcţionează.
Ca orice alt reţetă sau ecuaţie matematică,
dacă îndepărtezi o componentă, totul va face implozie.
Când Călătorii l-au lăsat pe Markos să scape...
Dar întotdeauna există o altă vrajă, o portiţă, un sacrificiu, ceva.
Jeremy te iubeşte, Bonnie.
Merită să ştie că pleci.
Elena !
Elena.
Eşti bine.
Pariez că ţi-ai fi dorit să mă ucizi când ai avut ocazia,
dar Damon ar fi fost furios.
Cred că e vremea ca amândoi să nu-l mai menajăm.
Unde îmi este bricheta ? Bricheta lui Maggie, de fapt.
Oare ce părere ar avea despre toate astea ?
Cine ştie ce se află în marele abis, pentru un simplu om ca Maggie James ?
Probabil nimic. Probabil nu se uită la asta.
Cred că ar supăra-o.
Noi doi vom arde împreună ?
Poate doar tu.
Fratele meu vede ceva bun în tine.
Şi tu ? Este o parte în tine care crede că pot fi mântuit ?
Nu şi cu emoţiile oprite. Nu te vei opri până nu-l vei ucide pe Damon.
Şi totuşi, nu ar fi o răzbunare mai bună,
când Damon va afla că i-ai ucis cel mai bun prieten ?
Multă baftă să rezolvi asta cu fratele tău !
Enzo, am nevoie să vii să mă cauţi, bine ?
Capul Horn să fie !
Bună.
- Eşti bine ? - Da, sunt bine.
Nu prea înţeleg cum am ajuns aici.
- Bonnie e aici ? - Nu. Nu s-a întors.
Enzo e mort.
- Tu l-ai... - Da.
Damon ştie ?
Am ucis singurul prieten al fratelui meu.
A fost un an greu pentru Damon. Nu ar fi mai uşor
dacă ne-umanul Enzo ar pleca într-o zonă necunoscută
şi nu s-ar mai auzi de el ?
- Stefan, nu ştiu dacă pot... - Ascultă, Elena.
Damon crede că Enzo a plecat din oraş, şi trebuie să rămână aşa.
De-abia l-am recuperat. Asta l-ar termina.
Te rog.
Credem că Tyler e cu Călătorii.
Suntem blocaţi aici, Damon a spus că ne va suci rotulele dacă vom pleca.
Mulţumesc.
Te deranjează dacă vorbesc o clipă cu Jeremy ?
- Nu. Mă bucur că eşti bine, Bon. - Mulţumesc.
- Ai din nou faţa aceea foarte serioasă. - Da ?
- Nu e nimic, pe lângă Tyler. - Bon, haide... Ce este ?
Toată chestia asta cu partea cealaltă, nu ştiu ce se întâmplă,
dar, dacă dispare...
Liv crede că poate exista o cale de a mă salva, deci...
Scuze. Aşteaptă. Este Stefan. Alo !
- Cu cine eşti acum ? - Cu Jeremy. De ce ?
Enzo e mort, şi nu vreau să te împovărez cu asta, dar Damon nu poate afla.
- Bonnie ? - Da. Am înţeles.
Controlul daunelor ?
- Bonnie, ce se întâmplă ? - Nimic.
Doar cineva care trece spre partea cealaltă,
un vârcolac sau aşa ceva.
Hai, ţine micul secret. Mă vei revedea.
Ţi-am spus cât de bine mă pricep să mă răzbun ?
Momentul adevărului.
Mai eşti vampir ? Sau profeţia este adevărată ?
Sângele de dublură te-a readus la forma umană ?
Nu mă vindec.
Nu mai sunt vampir.
Felicitări !
Dacă putem desface magia din Mystic Falls,
putem ridica blestemul vrăjitoarelor care ne împiedică să ne găsim o casă.
În sfârşit, o să avem un loc în care să ne aşezăm.
Din nefericire, mă tem că nu vei putea să te bucuri de el cu noi.
Sângele de dublură îndepărtează magia.
Din nefericire, fără magia vampirismului care s-o ţină în viaţă,
Sloan s-a reîntors în stadiul ei uman final.
- Iar acum este... - Moartă.
Exact, Julian. E moartă.
Asta e soarta oricărui vampir care vrea să trăiască în noua noastră casă.
Suntem aproape gata să ne începem munca, doar că...
Vom avea nevoie de mai mult sânge.
Ştiu.
Ştiu la ce te gândeşti. Am dat-o în bară.
Din cauza mea Enzo e în vieţile noastre, din cauza mea ne doreşte morţi.
Este numai vina mea, şi o voi repara, bine ?
A fost alături de mine când îmi era mai rău. Voi găsi o cale să-l ajut.
Îl voi recupera. Voi rezolva asta.
Am omis ceva ?
- Am văzut-o pe Elena. E bine. - Da, ştiu.
Am găsit-o în campus. Era inconştientă.
- Am dus-o acasă şi am aşezat-o în pat. - Nu i-ai lăsat un mesaj ?
Cred că nu mai încerc să câştig puncte pentru bună purtare, Stefan.
Ştii, ce s-a întâmplat azi nu a fost din vina ta.
E nobil din partea ta, frate. Amândoi ştim că nu este adevărat.
Oricum, cred că e vremea să-l laşi pe Enzo în pace.
- Nu pot. - Hai, Damon...
- Nu e responsabilitatea ta. - Să fii tu singurul care face pe eroul ?
- Sau nu crezi că o pot face ? - Nu cred că merită salvat.
Nu ştii ce spui, Stefan.
- Serios ? - Da. Ştii ce nu ai ştiut niciodată ?
Tot timpul când am fost în acea celulă, când spuneam ceva oribil despre tine
sau când te acuzam că nu mă salvezi, Enzo mă aducea înapoi din abis.
- Ştiu că aţi fost apropiaţi. - Enzo mi-a amintit...
...că am crescut cu o familie, şi că măcar mai am o familie.
Ceea ce era mai mult decât putea spune despre el.
A spus că mă invidiază că am un frate.
- Chiar şi unul de rahat, ca mine ? - Chiar şi unul de rahat, ca tine.
Te-a apărat, Stefan, chiar dacă nu te cunoştea.
Spunea că e bine că avem oameni afară.
Oameni care-şi trăiesc vieţile liberi şi departe de iadul de la Augustine.
Oameni pentru care merită să ne păstrăm umanitatea.
Deoarece îi iubeam.
În tot acel timp ca prizonier, de fiecare dată când voiam să renunţ la tine,
Enzo m-a împiedicat să te urăsc.
De aceea trebuie să-l ajut.
Şi îi sunt dator asta.
Şi tu la fel.
Este prea târziu pentru regrete, Damon. Mă cunoşti.
Niciodată nu renunţ la o răzbunare bună.
Şi asta de-abia începe. răzbunare bună.